ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/265/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Керівника Івано-Франківської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, 
до відповідача: Богородчанської селищної ради, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальне підприємство "Богородчанський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, 
про витребування з незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га

за участю:
від прокуратури: Гоголь Віталій Васильович, 

ВСТАНОВИВ:
Керівник Івано-Франківської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради до Богородчанської селищної ради про витребування з незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га. 
Позовні вимоги обгрунтовує накладення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності Богородчанської селищної ради з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га на землі державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні КП «Богородчанський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради».
Представник позивача, відповідача та третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з"явились , хоча про дату , час , місце розгляду спору повідомлені судом належним чином.
Водночас відповідач та представник відповідача 22.04.26- вх № 7399/29;27.05.26- вх.№ 9982/26 ; вчергове 24.06 26 вх.№12047/26 подавали суду клопотання про відкладення розгляду справи. Всі клопотання подано в день судового засідання , жодне клопотання не підтверджено доказами поважності причин перенесення розгляду спору.
Водночас слід зазначити , що провадження у справі відкрито 09.03.2026 року , розгляд справи у підготовчому засіданні неодноразово відкладався, а всі ухвали суду відповідачу належним чином вчасно доставлено в електронний кабінет , що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа. Тому суд всіляко сприяв відповідачу в реалізації його права , як от: подати відзив на позов у строк встановлений ч.8 ст.265 ГПК України , надати докази у порядку передбаченому ст. 80 ГПК України , заявити обгрунтоване поважними причинами клопотання про поновлення процесуального строку тощо.
Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головним управлінням держгеокадастру в Івано-Франківській області в поданому суду поясненні зазначено, що відповідальність за якість робіт із землеустрою та відповідальність технічної документації чинному законодавству, на основі якої вносяться відомості до Державного земельного кадастру несе розробник документації із землеустрою.

З огляду на викладене та беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а їх явка не визнавалась судом обов`язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представників позивача та відповідача за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора дослідивши та об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає в позов таким , що підлягає задоволенню.

Фактичні обставини в справі вказують на те , що наказом Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 08.12.2020 № 38-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Богородчанській селищній раді Івано-Франківського району у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 967,8036 га, які розташовані за межами населених пунктів Богородчанської селищної територіальної громади, згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок.
Актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020 Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області передано земельну ділянку з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га до комунальної власності Богородчанської селищної ради.
В пункті 2 акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність зазначено , що цей акт із наказом є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на вказані у додатку земельні ділянки за Богородчанською селищною радою.
У додатку до Акту від 09.12.2020 під порядковими номером 1 зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га з цільовим призначенням 16.00 (землі запасу категорії, які не надані у власність або користування особам).
Державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 проведено– 15.12.202 та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 за Богородчанською селищною радою.
Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – земельної ділянки з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 - 2251457226204.
Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Отож , земельна ділянка з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га перейшла у комунальну власність Богородчанської селищної ради з моменту її державної реєстрації.
Водночас , комунальним підприємством «Богородчанський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради» встановлено факт накладення земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Богородчанської селищної ради на землі державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні КП «Богородчанський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради», а саме:
- земельної ділянки комунальної власності площею 5,1512 га, кадастровий номер 2620480900:02:001:0188, яка повністю накладається на землі лісогосподарського призначення площею 5,6818 га – квартал 21 Підгірського лісництва.
Відповідно до рішення 22 сесії 3-го демократичного скликання ІваноФранківської обласної ради №537-22/2001 від 18.10.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» надано в постійне користування районним спеціалізованим агролісгопам та районним підприємствам обласного комунального агролісгосподарського підприємства Івано-Франківськоблагроліс» із земель запасу обласної ради, які були у тимчасовому користуванні колишніх міжгосподарських лісгоспів, лісництв, колгоспів, земельні ділянки лісового фонду для ведення лісового господарства згідно з додатками 1-2, а додатком № 1 Богородчанському спеціалізованому агролісгоспу загалом передано у постійне користування землі лісового фонду площею 6876,7 га.
Окрім того, 1997 році у тому числі на зазначені земельні ділянки виготовлено планово- картографічні матеріали лісовпорядкування, які є документами, що підтверджують право постійного користування на землі лісогосподарського призначення.
З інформації Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 10.12.2025 вбачається , що документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, в тому числі земельної ділянки із кадастровим номером 2620480900:02:0010188 була розроблена на підставі Наказу Головного управління Держземагентства в Івано-Франківській області від 17.09.2013 №101 «Про надання дозволу на проведення робіт інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності», розпорядження Богородчанської районної державної адміністрації від 21.08.2013 № 245 «Про надання дозволу на проведення робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів району».
Розпорядженням Богородчанської районної державної адміністрації від 04.11.2013 № 331 була затверджена документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель на території Іваниківської, Космацької, Підгірської та Глибівської сільських рад.
Складовою Технічної документації був висновок Відділу Держземагенства у Богородчанському районі Головного управління Держземагенства в ІваноФранківській області Про погодження технічної документації з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту с. Глибівка, Глибівської сільської ради Богородчанського району від 24.10.2013 №03-22/257.
Згідно Наказу Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 08.12.2020 № 38-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Богородчанській селищній раді ІваноФранківського району у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 967,8036 га, які розташовані за межами населених пунктів Богородчанської селищної територіальної громади, згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок.
Однак, у процесі інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту с. Глибівка, Глибівської сільської ради Богородчанського району, які на даний час перебувають у комунальній власності Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району - ні Головне управління Держземагенства в Івано- Франківській області (Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області), ні Богородчанська районна державна адміністрація, ні Глибівська сільська рада Богородчанського району не звертались до постійного користувача спірної земельної - Богородчанського спеціалізованого агролісгопу ОКП Івано-Франківсьоблагроліс» щодо погодження меж таких земельних ділянок, що підтверджується інформацією з Комунального підприємства «Богородчанський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради`від 11.02.2026.
Отже , земельна ділянка з кадастровим номером 2620480900:02:0010188 сформована в результаті інвентаризації за рахунок земель комунальної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Комунального підприємства «Богородчанський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради» – територія Підгірського лісництва та використовується для ведення лісового господарства.
За таких обставин , суд не може прийти до однозначного висновку , що інвентаризація земельної ділянки, як ділянки сільськогосподарського призначення проведена правомірно, а передача вказаної землі у комунальну власність здійснена законно, з огляду на те, що остання не являється землями сільськогосподарського призначення.
Згідно Наказу № 3 від 06.07.2001 Богородчанський спеціалізований агролісгоп утворений обласним комунальним агролісогосподарським підприємством ІваноФранківськоблагроліс».
Відповідно до п. 1.2 Статуту Богородчанського спеціалізованого агролісгопу ОКП «Івано-Франківськоблагролісгосп» Богородчанський спеціалізований агролісгоп здійснює свою діяльність на земельних ділянках лісового фонду, які надані у постійне користування Агролісгопу відповідно до рішення ІваноФранківської обласної ради від 18.10.2001 №537-22/2001 із земель запасу обласної ради.
Рішенням Івано-Франківської обласної ради від 19.04.2024 №891-30/2024 «Про реформування комунального лісового господарства Івано-Франківської області шляхом зміни засновника спеціалізованих комунальних агролісогосподарських підприємств, перейменування їх, затвердження статутів у нових редакціях, положень про наглядові ради та складу наглядових рад» змінено засновника Богородчанського спеціалізованого агролісгопу ОКП «Івано-Франківськоблагролісгосп» (код ЄДПОУ 05442352) шляхом виключення Івано-Франківського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Івано-Франківськоблагролісгосп» зі складу засновників та включення Івано-Франківської обласної ради (код ЄДПОУ 00022510) до складу його засновників.
Пунктом 2 рішення Богородчанський спеціалізований агролісгоп ОКП «Івано- Франківськоблагролісгосп» перейменовано на комунальне підприємство «Богородчанський спеціалізований агролісгоп Івано-Франківської обласної ради».
Разом з тим встановлено, що на підставі рішення Івано-Франківської обласної ради від №1074-27/2019 від 15.02.2019 «Про надання дозволу спеціалізованим агролісгоспам ОКП «Івано-Франківськоблагроліс» на розроблення технічних документацій із землеустрою» Богородчанському спеціалізованому агролісгоспу ОКП Івано-Франківськоблагроліс» надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування (землі лісогосподарського призначення), які перебувають у його постійному користуванні на території Богородчанського району, згідно з додатком 1.
Згідно додатку на території Глибоківської сільської ради знаходяться земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу ОКП ІваноФранківськоблагроліс» загальною площею 375 га.
На виконання зазначеного рішення Івано-Франківської обласної ради від №1074-27/2019 від 15.02.2019 виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 5,6818 га – для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг Богородчанському спеціалізованому агролісгоспу ОКП Івано-Франківськоблагроліс» за межами населеного пункту на території Глибівської сільської ради, яка розроблена сертифікованим інженером-землевпорядником Вітенком М.Д. з урахуванням серед іншого, рішення Івано-Франківської обласної ради №537-22/2001 від 18.10.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» та Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, які є документами, що підтверджують право постійного користування на землі лісогосподарського призначення у відповідності до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.
Конфігурація спірної земельної ділянки площею 5,6818 га зображена на кадастровому плані, відповідно до якого сертифікованим-інженером землевпорядником ОСОБА_1 зазначено цільове призначення земельної ділянки – для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг, земельні лісові ділянки, вкриті лісовою рослинністю площею 5,6818 га.
Даною технічною документацією встановлено, що земельна ділянка площею 5,6818 га, являється земельною ділянкою з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га (Підгірське лісництво, планшет №5, квартал 21 Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування), однак перебуває у комунальній власності Богородчанської селищної ради сільськогосподарського призначення.
Факт накладення спірних земельних ділянок комунальної власності на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України» підтверджується, у т.ч. викопіюванням з матеріалів лісовпорядкування, проведеному по Підгірському лісництву у 2022 році, у відповідності до якого, земельна ділянка з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 накладається на землі лісогосподарського призначення планшет 5 квартал 21, частини виділів 54, 55, 35, 38, 39, 24.
Так, відповідно до таксаційного опису Підгірського лісництва земельна ділянка, яка передана у комунальну власність Богородчанської селищної ради (кадастровий номер2620480900:02:001:0188) накладається на землі лісогосподарського призначення та має наступні таксаційні характеристики планшету 5 кварталу 21: -виділ 24 характеристика деревостанів – 5ЯЛЕ(45)2ЯЛЕ(70)1ВЛЧ(50)1ОС1БП +ГЗ+ВЛЧ(30): ялина європейська віком (50%) віком 45 років, ялина європейська (20 %) віком 70років, вільха чорна (10%) віком 50 років, осика (10%), береза повисла 10%), граб звичайний як домішка; вільха чорна віком 30 років у підрості (домішка); -виділ 35 характеристика деревостанів лісові культури – 2ДЗ2ЯЛЕ2БП2ОС2ВЛЧ: звичайний (20%), ялина європейська (20%), береза повисла (20%), осика (20%), вільха чорна (20%)№;-виділ 35 характеристика деревостанів лісові культури – 2ДЗ2ЯЛЕ2БП2ОС2ВЛЧ: звичайний (20%), ялина європейська (20%), береза повисла (20%), осика (20%), вільха чорна (20%);-виділ 38 характеристика деревостанів лісові культури – біогалявина;-виділ 39 характеристика деревостанів лісові культури – 10влч поодинокі дерева: вільха чорна 10 %%;-виділ 54 характеристика деревостанів лісові культури – зруб;-виділ 54 характеристика деревостанів лісові культури – незамкнуті лісові культури 4ДЗ4ЯЦБ2ЯЛЕ: дуб звичайний (40%), ялиця біла (40%), ялина європейська (20%).
У той же час, як вбачається з відомостей Державного земельного кадастру України, Публічної кадастрової карти, карти Ліси України та карти «Самозаліснені території» вищевказана земельна ділянка комунальної власності сільськогосподарського призначення накладається на землі лісогосподарського призначення, а саме квартал 21 Підгірське лісництво КП «Богородчанський САЛ Івано-Франківської обласної ради», які вкриті лісом.

Предметом судового розгляду є позовна вимога про витребування з незаконного володіння Богородчанської селищної ради земельної ділянки з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках, полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення.
Водночас, у ст. 5 Лісового кодексу України зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. 
До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.
Згідно ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
У відповідності до ст. 30 ЛК України, обласні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: - забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; - передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад, та припиняють права користування ними; - приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок на землях спільної власності відповідних територіальних громад, та припиняють права користування ними.
Крім цього, ч. 2 ст. 122 ЗК України визначено, що обласні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.
Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.
За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.
Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.
Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.
У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.
Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.
Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.
Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.
Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні комунального лісогосподарського підприємства необхідно також враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.
Зокрема, така правова позиція, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлена судами вищої інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-196цс15, від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14, у правових висновках Верховного Суду, викладених в постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17, та постановах Великої Палати Верховного Суду у від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 та від 13.06.2018 у справі №369/1777/13-ц.
Також аналогічну позицію висловлено у постановах Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 911/3685/17, від 01.11.2023 у справі № 676/5079/21 та Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 23.10.2019 у справі №488/402/16-ц.
З наведеного слідує , що земельна ділянка, охоплена матеріалами лісовпорядкування комунального підприємства та передана на підставі відповідних наказів органів влади , може перебувати лише у їх власності для лісогосподарського призначення , відтак така передача до земель комунальної власності для сільськогосподарського призначення є неправомірною.
Власником спірної земельної ділянки є держава в особі Івано-Франківської обласної ради.
Так, 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким внесено зміни до повноважень органів державної влади у сфері регулювання земельних відносин та розпорядження земельними ділянками державної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
Отже, земельна ділянка, що охоплена матеріалами лісовпорядкування комунального лісогосподарського підприємства та яка передана останньому у постійне користування на підставі відповідних рішень органів влади, не може відноситись до земель сільськогосподарського призначення та перебувати у комунальній власності Богородчанської селищної ради.
Виходячи з вищенаведеного, до повноважень (компетенції) Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області не входило питання щодо розпорядження (передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність) щодо земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка перебувала у постійному користуванні Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу.
Згідно зі ст. ст. 18, 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, які мають особливий правовий режим.
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 Земельного кодексу України).
Відповідно до положень ст. ст. 19, 20 ЗК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) .
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У ст. 57 ЛК України визначено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.
Також, ч.ч. 1, 9 ст. 149 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» і земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти газотранспортної системи, що передаються суб`єкту господарювання у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Таким чином, повноваження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення, що перебуває у державній власності та вилучення лісів для нелісогосподарських потреб станом на момент виникнення спірних правовідносин належало виключно до компетенції Кабінету Міністрів України.
Водночас, проект землеустрою щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки відсутній, погодження на зміну цільового призначення Богородчанським спеціалізованим агролісгопом ОКП ІваноФранківсьоблагроліс», Івано-Франківською обласною радою не надавалось та не погоджувалось, що підтверджується інформацією КП «Богородчанський САЛ ІваноФранківської обласної ради» та Івано-Франківською обласною радою.

За таких обставин незаконне присвоєння спірним ділянкам цільового призначення «для ведення особистого селянського господарства», з одного боку, надає право та зобов`язує використовувати ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції без урахування правового статусу режимоутворюючого об`єкта, а з іншого – позбавляє Український народ загалом правомочностей власника земель лісогосподарського призначення в тому обсязі, який дозволяє її статус, імперативно визначений у законі.

За змістом ст. ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Статтями 387, 388 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права ого відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, зокрема у разі якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
У відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку, яку було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16, вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності (п. 56 постанови).
Аналогічна правова позиція з питання регулювання подібних правовідносин викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 707/2475/22, Верховного Суду від 26 січня 2024 року у справі 707/2452/22.

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), (пункт 38 постанови ВП ВС, 06.07.2022 у справі № 914/2618/16,
провадження №12-25гс21)
Враховуючи викладене, земельна ділянка з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача на користь її титульного власника - Івано-Франківської обласної ради.
Оскільки спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення, то наказ Головного управління Держгеокадастру Івано-Франківській області від 08.12.2020 № 38-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» у частині формування земельних ділянок та передачу їх у комунальну власність є незаконним, тобто прийнятим в порушення вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. З, 15-1, 20, 55-57, 122 ЗК України.
Водночас, вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідними земельними ділянками.
Викладене повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, п. 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21, п. 150).
Рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц ).
Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду наголошено, що під час розгляду даних спорів слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц ).
Незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, суд має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21, п. 109).
У пунктах 142, 150 постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що «...під час розгляду справи, у якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова в позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане недійсним або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена...». Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.06.2022 у справі № 676/1795/20.
Враховуючи викладене, вимога про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від від 08.12.2020 № 38-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», на підставі якого сформовано спірні земельні ділянки та передано їх у комунальну власність Богородчанської селищної ради за рахунок земель лісогосподарського призначення не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, оскільки не призведе до поновлення порушених прав держави та відновлення її володіння земельною ділянкою, а у свою чергу відмова в задоволенні такого позову з тих мотивів, що наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області не визнано недійсним, або якщо він не оскаржений, а відповідні позовні вимоги не пред`явлені, не допускається, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у п. 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують у заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно («Корольов проти Російської Федерації» у справі № 5447/03 від 01.04.2010, «Менчинська проти Російської Федерації» у справі 42454/02 від 15.01.2009).
Нездійснення або неналежне здійснення відповідними органами повноважень щодо захисту вказаних інтересів є підставою для представництва в суді інтересів держави відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
З огляду на викладене, ліси і землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок, що обумовлює беззаперечний підвищений суспільний інтерес до правильного застосування законодавства у даній сфері, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини наведеною в п. 54 рішення у справі «Трегубенко проти України».
Зважаючи на викладене, фактично звернення прокурора до суду в цьому випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення та повернення їх у розпорядження уповноваженого органу – Івано- Франківської обласної ради.
Правову позицію щодо підстав представництва інтересів держави в суді викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, в якій зазначено, що зміст частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.
Слід урахувати, що у справі інтереси держави потребують невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу (у зв`язку зі зміною цільового призначення земельної ділянки та переданням її у комунальну власність Богородчанської сільської ради в якості земель сільськогосподарського призначення, що може призвести до знищення лісових насаджень при приведенні земельних ділянок у стан придатний для обробітку).
Враховуючи вищенаведене, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.
Івано-Франківською окружною прокуратурою листом №51/1-3836 ВИХ-25 від 02.12.2025 та №51/1-615 ВИХ-26 від 13.02.26 повідомлено Івано-Франківську обласну раду про виявлені порушення законодавства при зміні цільового призначення та розпорядженні земельної ділянки лісогосподарського призначення, а також поставлено питання про те чи приймалось Івано-Франківською обласною радою розпорядження про вилучення або припинення права постійного користування КП «Богородчаснкьий САЛГ Івано-Франківської обласної ради» , чи вирішувалось питання зміни цільового призначення.
Івано-Франківська обласна рада у своїй відповіді від 19.12.2025 зазначила про те, що радою не приймалось рішення про вилучення або припинення права постійного користування КП «Богородчаснкьий САЛГ Івано-Франківської обласної ради», як і не існує будь-яких документів щодо зміни цільового призначення.
За таких обставин звернення прокурора не підміняє собою повноваження органу влади , а є реалізацією конституційної функції прокуратури у виключному випадку, спрямованою
на захист інтересів держави.
Звернення керівника Івано-Франківської окружної прокуратури до суду з позовом в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради відповідає принципу змагальності та є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, оскільки інтереси держави потребують негайного судового захисту з огляду на істотність допущених порушень та ризик настання незворотних негативних наслідків. Зокрема, унаслідок зміни цільового призначення земельних ділянок і їх передання до комунальної власності Богородчанської селищної ради як земель сільськогосподарського призначення існує реальна загроза знищення лісових насаджень під час приведення цих ділянок у стан, придатний для сільськогосподарського використання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У пунктах 1-3 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Суд надавши оцінку, як зібраним у справі доказам вцілому так і кожному зокрема приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про судовий збір» органи прокуратури не віднесені до суб`єктів, звільнених від сплати судового збору, у зв`язку з чим сплачують судовий збір на загальних підставах.
Оскільки прокурор звертається до господарського суду в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, яка є юридичною особою публічного права, розмір судового збору визначається за ставками, встановленими для юридичних осіб.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року встановлено у розмірі 3328,00 грн.
Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі подання процесуальних документів до суду в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, розмір судового збору за подання однієї позовної вимоги немайнового характеру становить: 3328,00 грн ? 0,8 = 2662,40 грн.
Позовна заява містить одну самостійну позовну вимогу немайнового характеру, а судовий збір у розмірі зазначеному вище сплачено Івано-Франківською обласною прокуратурою, що підтверджується відповідним платіжним документом.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.2, 13,15,74-78,86, 123, 124,126,129,130, 169, 233,241 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

ВИРІШИВ:
позов задовольнити.

Витребувати на користь Івано-Франківської обласної ради (код ЄДРПОУ 00022510) з незаконного володіння Богородчанської селищної ради (код ЄДРПОУ 4357035) земельну ділянку з кадастровим номером 2620480900:02:001:0188 площею 5,1512 га.

Стягнути з Богородчанської селищної ради (77701, Івано-Франківська обл., Богородчанський р-н, селище міського типу Богородчани, вул.Шевченка, будинок 66 ,ЄДРПОУ 04357035) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 03530483, рахунок (IBAN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача - МФО 820172) .

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 24 .06.2026

Суддя С.М. Кобецька