Справа № 576/2697/25
Провадження № 2/576/69/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року       м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді  Сапона О.В., 
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (факту неприйняття спадщини), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить встановити факт непроживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто факт неприйняття ними спадщини. 
В обгрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Береза Глухівського (на даний час Шосткинського) району Сумської області помер його рідний брат  ОСОБА_4 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою були також зареєстровані його діти – син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 , однак тривалий час разом з батьком вони не проживали, відносини з ним майже не підтримували, що підтверджується довідками виконкому Березівської сільської ради. Після смерті брата, він здійснив його поховання та як спадкоємець другої черги за законом у визначений законом строк звернувся до Глухівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті, а після спливу шестимісячного строку, визначеного законодавством для подання заяви про прийняття спадщини, отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на належні померлому брату земельні ділянки та житловий будинок. 16.05.2025 його племінники (діти померлого брата) ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника – адвоката Осьмакова О.А., звернулися до Глухівського міськрайонного суду з позовною заявою до нього з вимогою про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, які було видано Глухівською державною нотаріальною конторою на його ім`я після смерті брата (їх батька) ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вони були зареєстровані разом з батьком на час його смерті, а тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли його спадщину. Вважає, що оскільки відповідачі хоча і були зареєстровані разом з батьком за однією адресою, проте тривалий час разом з ним не мешкали, тому не являються такими, що прийняли спадщину, оскільки сама по собі реєстрації місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини. Так як підготовче провадження у справі за позовною заявою  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом на даний час ухвалою судді було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті, він втратив право звернутися до суду із зустрічною позовною заявою в межах розгляду справи, а тому вимушений звернутися до суду з окремою позовною заявою з вимогою про встановлення факту непроживання відповідачів разом однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (факту неприйняття спадщини). 
03.11.2025, суд відкрив провадження у справі та з урахування обставин справи вирішив її розглядати у порядку загального позовного провадження.
12.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідачів  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  – ОСОБА_5 , де останній зазначає, що жодного доказу проживання відповідачів на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця за іншою адресою, позивачем не надано, як не вказано і де саме проживали відповідачі, отже факт про встановлення якого просить позивач, ним не доведений, відповідно позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, вказує на те, що виходячи зі змісту позовних вимог, позивач фактично намагається довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті брата  ОСОБА_1 , а відтак він обрав спосіб захисту, який не узгоджується із положеннями ст. 16 ЦК України, у зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити.
20.11.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він зазначає, що у даній справі він як позивач не зобов`язаний відшукувати фактичне місце проживання відповідачів на час відкриття спадщини, його обов`язок надати суду докази того факту, що спадкодавець ОСОБА_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 на час своєї смерті мешкав один, тобто разом з ним не проживали його повнолітні діти (відповідачі) і їх місце мешкання на цей час жодного значення немає для визнання їх такими, що спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, не прийняли. Вважає, що при зверненні до суду ним були виконані всі вимоги норм ЦПК України щодо подання доказів, на які він посилається як на підставу задоволення судом вимог. 
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рязанець А.А. у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі та участі позивача на підставі наявних доказів.
Представник відповідачів  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  - адвокат Осьмаков О.А. у судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачів. У задоволенні позову просив відмовити з підстав, що викладені ним у відзиві на позов. 
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Береза Глухівського (на даний час Шосткинського) району Сумської області помер рідний брат позивача ОСОБА_1 –  ОСОБА_4 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою також були зареєстровані його діти (відповідачі по справі) – ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_1 здійснив його поховання, що підтверджується відповідною довідкою Березівської сільської ради.    
Відповідно до статей 1216–1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб – спадкоємців. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а право на спадкування виникає з моменту відкриття спадщини. 
Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців з часу її відкриття. 
Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права або інтересу шляхом застосування визначених законом способів захисту.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач просить суд: встановити факт неприйняття спадщини спадкоємцями, та встановити факт непроживання відповідачів разом із спадкодавцем на час його смерті. 
Однак такі вимоги суд вважає не належним способом судового захисту порушеного права з огляду на таке.
Як зазначено у правових висновках Верховного Суду, зокрема у постанові Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20, вимоги про встановлення факту непроживання відповідачів зі спадкодавцем та неприйняття ними спадщини фактично спрямовані на доведення того, що позивач є єдиним спадкоємцем, що належним чином прийняв спадщину, а тому не відповідають належному способу захисту права. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що такі вимоги не узгоджуються з положеннями статті 16 ЦК України, оскільки вони самі по собі не відновлюють порушене право позивача. Суд касаційної інстанції звернув увагу, що у подібних правовідносинах ефективним способом захисту є, зокрема, звернення з позовом про визнання права власності на спадкове майно або іншим способом захисту спадкових прав, у межах якого суд і встановлює відповідні юридичні обставини. 
Крім того, відповідно до положень глави 6 Цивільного процесуального кодексу України, суд у порядку окремого провадження встановлює лише ті юридичні факти, які прямо передбачені законом та мають самостійне юридичне значення.
Встановлення ж факту неприйняття спадщини чи непроживання спадкоємця зі спадкодавцем не передбачено як самостійний предмет розгляду суду, оскільки такі обставини підлягають дослідженню лише в межах спору про спадкові права.
При цьому, в матеріалах справи наявні дані, про те, що в провадженні Глухівського міськрайонного суду уже перебуває цивільна справа за позовом відповідачів по цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до позивача в цій справі  ОСОБА_1  про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, які було видано на його ім`я після смерті брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Саме в цій справі може бути остаточно вирішений спір між сторонами щодо спадщини, яка відкрилась після померлого  ОСОБА_7 .
Оскільки заявлені позивачем вимоги фактично спрямовані на встановлення обставин, які мають значення для вирішення спору про спадкові права, проте сам по собі спосіб захисту, обраний позивачем, не призводить до відновлення чи захисту порушеного права, то в задоволенні його вимог слід відмовити, бо ним обраний неналежний спосіб захисту цивільного права. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України суд,- 

У Х В А Л И В: 

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (факту неприйняття спадщини), відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Глухівського міськрайонного суду   О.В. Сапон