Справа № 456/257/25
Провадження № 1-кп/456/132/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря:    ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию кримінальне провадження №12024142130000340 від 24.04.2024 стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Крепенський, м.Антрацит Луганської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, із середньо-спеціальною освітою, який депутатом, адвокатом, нотаріусом не являється, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, згідно вимог ст. 89 КК України раніше не судимого, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, 
за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 , 
обвинуваченого: ОСОБА_3 , 
представника потерпілого: ОСОБА_5 , -

встановив:

23 грудня 2024 року близько 11 години 30 хвилини, ОСОБА_3 разом із потерпілим ОСОБА_6 перебували біля гаражного приміщення № НОМЕР_1 на території гаражного кооперативу «Громада», що за адресою вул. Сидора, 39 у м. Стрий Львівської області, де між ними на грунті особистих неприязних відносин розпочався словесний конфлікт.
Під час даного конфлікту ОСОБА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , тримаючи у правій руці перцевий балончик «Терен-1б» аерозольного типу, достовірно знаючи що даний балончик заповнений препаратом з речовиною, що надає подразнюючу і сльозоточиву дію, підійшов до останнього, та з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно розпилив із даного спецзасобу газ в обличчя потерпілого. Надалі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 в черговий раз наблизився до ОСОБА_6 , та повторно розпилив вищезгаданий аерозольний препарат в обличчя потерпілого.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді опіків численних ділянок тіла, не більше ніж опіки часткової товщини, які згідно з висновком судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України – умисне спричинення легкого тілесного ушкодження. 

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину заперечив та показав, що дійсно 23.12.2024 близько 11-30 год., був конфлікт із ОСОБА_6 , який без його згоди, безпричинно, увірвався в належний йому гараж, вів себе агресивно, погрожував, що відірве йому голову, а відтак виникла потреба себе захистити тому, він бризнув в сторону ОСОБА_7 перцевим балончиком, який придбав раніше, у зв’язку з систематичними неправомірними діями ОСОБА_7 щодо нього, однак, він не направляв даний балончик прямо в обличчя чи очі ОСОБА_7 , а в сторону, можливо трохи газу і попало в очі потерпілого.
Після цього потерпілий вибіг з гаражу і він вийшов також на вулицю та оскільки, потерпілий намагався підійти ближче і вдарити його, тому бризнув другий раз і почав знімати подію на телефон, який потерпілий вибив з рук і копнув під автомобіль, в результаті чого тріснув екран телефону та побачивши, що потерпілий витягнув пістолет, почав втікати і вони бігали 2-3 круги по території гаражного кооперативу. Під час цього бачив трьох сторонніх людей, які стояли в іншому ряді гаражів і могли підстроїти дану ситуацію. Про даний факт звертав увагу під час досудового розслідування прокурору та дізнавачу однак, вони не реагували.
Про даний конфлікт повідомив поліцію, яка приїхала за його викликом. ОСОБА_8 не був на місці події. Заперечує свою вину у вчиненні даного правопорушення.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , суд вважає, що факт скоєння правопорушення та винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується наступними доказами, які суд, керуючись законом, оцінює з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Потерпілий ОСОБА_6 , приведений судом до присяги, показав, що з обвинуваченим відносин ніяких немає. Того дня 23.12.2025 він займався прибиранням мийки в себе на території. З ним був ОСОБА_8 той момент побачив, що ОСОБА_3 , проїжджав повз на велосипеді в напрямку свого гаражу. Буквально за 2-3 хв., після того, в їхню сторону, в сторону мийки почало летіти каміння і він вирішив вияснити, хто цим займається. Вони сіли в машину та заїхали на територію гаражного кооперативу, в то місце звідки орієнтовно летіло каміння. На території не було жодної людини і гараж був відкритий тільки ОСОБА_9 . Він вийшов з авто і підійшов до ОСОБА_10 , і запитав для чого він це робить і чи він усвідомлює свої дії. На що ОСОБА_11 , тримаючи руку заду, він витягнув балончик з якоюсь рідиною і запшикав йому в обличчя, внаслідок чого він дістав опіки. Такі дії ОСОБА_10 , були сплановані, оскільки він спеціально скомпрементував дану дію для того, щоб спровокувати. Після чого почалась штовханина і ОСОБА_11 , почав знімати відео і сказав що викликає поліцію. ОСОБА_12 не погрожував. На що ОСОБА_13 , погодився чекати поліцію. 
Свідок ОСОБА_14 , приведений судом до присяги, показав, що в грудні 2024 року пішов в даний гаражний кооператив до маляра і був свідком подій, які відбувались між ОСОБА_6 , та ОСОБА_3 . З ОСОБА_3 , знайомий візуально, оскільки їхні гаражі знаходяться в одному гаражному кооперативі. Так, під час подій які відбувались між потерпілим та обвинуваченим, близько не був, однак бачив, що ОСОБА_13 вибіг з гаражу та тримався за очі і він зрозумів, що балончик був перцевий. Під час їхньої сутички, обвинувачений вибив телефон з рук у потерпілого та дав потерпілому копняка. Побачивши пізніше ОСОБА_15 поїхав геть бо не хотів брати участь у конфлікті. 
Свідок ОСОБА_8 , приведений судом до присяги, показав 23.12.2024, близько 11-12 год., вони під`їхали на авто мийку, щоб перевірити чи там все в порядку. Після того, як перевірили, збираючись від`їжджати зі сторони гаражів почало летіти каміння. Сідаючи в машину з ОСОБА_16 , вони підїхали в гаражний кооператив, ворота були відкриті у ОСОБА_11 ОСОБА_13 , сказав, що вийде запитається, для чого ОСОБА_11 , то робить. Підійшовши ближче до воріт гаражу, ОСОБА_11 , стояв на порозі, тримаючи руки за спиною, буквально два слова і витягнув балончик та запшикав ОСОБА_17 , в лице. ОСОБА_13 , відходячи ближче до машини, обернувся і ОСОБА_11 , ще раз запшикав ОСОБА_7 , та почалась словесна перепалка. Василів витягнув телефон та почав знімати. Потім вже приїхала поліція та вони поїхали в лікарню. 
Свідок ОСОБА_18 , приведений судом до присяги, показав, що чітко дат не пам’ятає однак, він був понятим в грудні 2024 під час того як обвинувачений розказував про вчинене правопорушення. Разом з ним був понятий ОСОБА_19 .. Обвинувачений пояснював чому використав газовий балончик однак, що саме пояснював обвинувачений не пригадує, однак, про зброю ніхто не згадував, після цього підписав протокол.
Свідок ОСОБА_20 , приведений судом до присяги, показав, що в грудні 2024 року був понятим на слідчому експерименті де обвинувачений показував як все було під час події.
Згідно заяви від 23.12.2024, дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_6 , звернувся до Стрийського РУП, із заявою, про те, щоб прийняти міри до ОСОБА_3 , який 23.12.2024, близько 11.30 год., в м. Стрий, по вул. Сидора, 2, на території гаражного кооперативу, спричинив йому тілесні ушкодження, а саме забризкав обличчя газовим балончиком та наніс удар в обличчя. 
З рапорту від 23.12.2024, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що 23.12.2024 о 13:24 надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 23.12.2024 до Стрийської районної лікарні, доставили у супроводі працівників поліції ОСОБА_6 . Сусід забризкав невідомою речовиною. Діагноз: термічні та хімічні опіки обличчя та інших частин тіла. Госпіталізований в хірургічне відділення. 
З медичної карти стаціонарного хворого №12921, дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що 23.12.2024 о 13:05 до ВП «ЛІЛ «КНП «СМОЛ», був госпіталізований ОСОБА_6 , діагноз: хімічний опік обличчя, шиїта рогівки ока.  
З висновку експерта №119/2024 від 30.12.2024, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що при проведенні судово-медичного огляду у гр. ОСОБА_6 , 0.03.1968р. народження, будь-яких тілесних ушкоджень виявлено не було. Проте, вивчивши дані з наданої для проведення судово-медичної експертизи медичної документації, встановлено, що гр. ОСОБА_21 , перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ТМО «СМОЛ» в період з 23.12.2024 по 26.12.2024, з діагнозом: Опіки численних ділянок тіла, не більше ніж опіки часткової товщини. Вказані опіки могли утворитись внаслідок розпилення перцевого балончика, могли виникнути 23.12.2024 та відносяться до легкого тілесного ушкодження, згідно п.2.3.2б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».
З протоколу огляду предмету від 28.12.2024, вбачається, що дізнавачем Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області оглянуто предмет якими є компакт-диск, на якому міститься відеозапис із камер відео спостереження на вато мийці, що знаходиться за адресою: м. Стрий, вул. Сидора, 22
З листа ГК «Громада» від 27.12.2024 №133, вбачається, що було надано компакт-диск із місця події за 23.12.2024 за період часу із 11:30 по 11:50 год. 
Згідно постанови про визнання предметів речовими доказами від 28.12.2024, вбачається, що оглянутий 28.12.2024 компакт-диск, на якому міститься відеозапис із камер відео спостереження на вато мийці, що знаходиться за адресою: м. Стрий, вул. Сидора, 39, визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів справи.  
Із заяви ОСОБА_3 , від 27.12.2024, вбачається, що він добровільно видав працівникам поліції перцевий балончик «Терен-1Б», яким 23.12.2024 близько 11:30 у приміщені його гаражу № НОМЕР_1 по вул. Сидора у колективі ім. «Громада», він застосував відносно ОСОБА_6 , котрий поводився агресивно і погрожував фізичною розправою.
З протоколу огляду предмету від 27.12.2024, вбачається, що дізнавачем Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області оглянуто предмет газового балончика «Терен-1Б», та поміщено в спец пакет НПУ СУ PSP1184408. 
Згідно постанови про визнання предметів речовими доказами від 27.12.2024, вбачається, що оглянутий 27.12.2024 балончик із вмістом сльозогінної речовини «Терен-1Б» визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області. 
З листа ФОП ОСОБА_6 , від 27.12.2024 №123, вбачається, що було надано компакт-диск із місця події за 23.12.2024 за період часу із 11:29 по 11:30 год., що знаходиться за адресою: вул. Сидора, 22, м. Стрий. 
З протоколу огляду предмету від 28.12.2024, вбачається, що дізнавачем Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області оглянуто предмет якими є компакт-диск, на якому міститься відеозапис із камер відео спостереження на авто мийці, що знаходиться за адресою: м. Стрий, вул. Сидора, 22
Згідно постанови про визнання предметів речовими доказами від 28.12.2024, вбачається, що оглянутий 28.12.2024 компакт-диск, на якому міститься відеозапис із камер відео спостереження на вато мийці, що знаходиться за адресою: м. Стрий, вул. Сидора, 39, визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів справи.  
З протоколу огляду предмету від 30.12.2024, вбачається, що дізнавачем Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області оглянуто предмет якими є компакт-диск, на якому міститься відеозапис із телефону ОСОБА_3 , На відеозаписі зображений ОСОБА_6 , який протирає очі двома руками, тримаючи в руках хустину, після чого прямує до ОСОБА_3 , при цьому розмовляє із ним, та після чого обертається та прямує до автомобіля. ОСОБА_3 , продовжує знімати відео, розмахує рукою та підходить до ОСОБА_6 , на що останній, правою рукою замахується та збиває телефон ОСОБА_3 , телефон падає на землю та закочується під автомобіль. 
Згідно постанови про визнання предметів речовими доказами від 30.12.2024, вбачається, що оглянутий 30.12.2024 компакт-диск, на якому міститься відеозапис із телефону ОСОБА_3 , визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів справи.  
З протоколу проведення слідчого експерименту від 07.01.2025, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 , під час проведення експерименту, показав, яким чином він отримав тілесні ушкодження. 
З протоколу проведення слідчого експерименту від 13.01.2025, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_3 , під час проведення експерименту, показав, яким чином відбувались події 23.12.2024.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину".
Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 р. у справі № 761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.
За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.
Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.
Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати на наступне.
Показання потерпілого ОСОБА_6 , суд вважає чіткими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою, останній був очевидцем події, яка мала місце 23.12.2024, та чітко вказував в своїх поясненнях, як на досудовому слідстві так і під час його допиту в судовому засідання, про обставини кримінального правопорушення та чітко вказував на особу обвинуваченого – ОСОБА_3 . Крім цього, його показання підтверджуються протоколом слідчого експерименту, під час якого потерпілий повністю відтворив обставини скоєного кримінального правопорушення.
Суд приймає до уваги показання свідків ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 , та вважає такі чіткими, послідовними та такими, що узгоджуються між собою, свідки були очевидцями подій, яка мала місце 23.12.2024. 
Слід звернути увагу, що потерпілий ОСОБА_6 , та свідок ОСОБА_8 , були безпосередніми очевидцями вчинення злочину, а тому їх показання, як під час слідчого експерименту, проведених на досудовому розслідуванні, так і під час судового засідання є прямими доказами винуватості ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 
За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.
Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.
У відповідності дост.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_22 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Так, у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 555/2067/18, Суд вказав, що сама лише наявність багатьох різних версій, викладених стороною захисту, не покладає на суд обов`язку спростовувати кожну із них. Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. 
Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_3 , про те, що він даного кримінального правопорушення не вчиняв та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі. 
Суд не бере до уваги клопотання ОСОБА_3 , про те, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки досліджений в судовому засіданні висновок експерта №119/2024 від 30.12.2024 є таким, що складений належним чином та порушення вимог статей 85-87 КПК України в судовому засіданні не доведено.
Також, суд не бере до уваги пояснення ОСОБА_3 щодо застосування потерпілим щодо нього зброї оскільки, з досліджених доказів по справі, а саме відеозаписів такого не вбачається.
Отже, беручи до уваги сукупність досліджених у суді доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого їй злочину.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків, доводи обвинуваченого не містять.
Суд вважає за необхідне зазначити, що клопотання обвинуваченого про долучення до матеріалів провадження копії протоколу допиту свідка ОСОБА_23 , відеозапису події, тощо, судом відхилені оскільки, такі докази, незважаючи на надання обвинувачену часу, не були відкриті іншим учасникам провадження в порядку ст.290 КПК України, крім того, можливий протокол допиту ОСОБА_24 містив тільки останню сторінку. 
Також судом відхилено клопотання обвинуваченого щодо допиту свідка ОСОБА_25 оскільки, в судове засідання 29.04.2026 особа прибула в стані алкогольного сп’яніння, що ним самим підтверджено та записом судового засідання.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в судовому засіданні доведена повністю.
Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що факт умисного спричинення легкого тілесного ушкодження та винність обвинуваченої у вчиненні злочинних дій доведені повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисне спричинення легкого тілесного ушкодження. 
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд не встановлено.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.67 КК України, не встановлено. 
Обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб вчинення злочину, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого та стан її поведінки, у вчиненому не розкаявся, раніше не судимий, позитивну характеристику за місцем проживання, позицію потерпілого, який просить призначити обвинуваченому суворе покарання, і вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкцій статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення.
Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судом не встановлено.
Долю речових доказів слід вирішити, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370,371,374 КПК України суд, -
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 80 (вісімдесять) годин громадських робіт.
Речові докази: 
-Компакт-диски, які долучені до матеріалів кримінального провадження, залишити у справі. 
-балончик із вмістом сльозогінної речовини «Терен-1Б», який передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, квитанція №275 – знищити. 
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя 	ОСОБА_1