Справа № 444/478/26 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є. 
Провадження № 33/811/815/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Сай Тетяни Петрівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Сайт Тетяни Петрівни на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 1 квітня 2026 року, щодо ОСОБА_1 , 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 30 січня 2026 року, о 22:44 год. у м. Жовкві, вул. Шпитальна, 48, Львівський район, Львівська область, керував транспортним засобом марки «Сеат», днз НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Сай Т.П., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Жовківського районного суду Львівської області від 1 квітня 2026 року, оскільки ОСОБА_1 , не був повідомлений про час та місце розгляду справи та участі в розгляді справи не приймав.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції належним чином не повідомлено ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, чим порушено вимоги ст. 268 КУпАП.
Наголошує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми процесуального та матеріального права, не повно встановлено фактичні обставини справи, висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах.
Зазначає, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 безпідставно, не повідомели йому причину зупинки транспортного засобу, відеозаписи, долучені до матеріалів справи, не є безперервними, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, він не був ознайомлений з протоколом про адміністративне правопорушення, а сам протокол складено у його відсутності.
Звертає увагу, що на відеозаписі не зафіксовано моменту зупинки транспортного засобу, окрім того ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, в медичному закладі не було відібрано зразків біологічного середовища та не проведено тестування за допомогою приладу «Драгер», не проведено клінічного огляду водія.
Повідомляє, що прилад «Драгер» був несправний, водій тричі продув прилад при цьому працівник поліції не змінюючи муштук, він не погоджувався із даним результатом.
29 травня 2026 року ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не прибув, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, адвокат Сай Т.П. просила проводити розгляд справи у його відсутності.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та клопотання адвоката Сай Т.П., яка просила проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .
Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду справи дізнався 20 квітня 2026 року, а виготовлення апеляційної скарги потребує значного часу, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.
Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз представлених матеріалів свідчить про те, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №579699 від 31 січня 2026 року (а.с. 3), відповідно до якого ОСОБА_1 , 30 січня 2026 року о 22:44 год. в м. Жовкві, вул. Шпитальна, 48, Львівський район, Львівська область, керував транспортним засобом марки «Сеат», днз НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, ме6дичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в закладі охорони здоров`я м. Жовква (висновок №106 діагностовано стан алкогольного сп`яніння);
- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6810» від 30 січня 2026 року (а.с. 1) з якої вбачається, що огляд на стан сп`яніння було проведено 30 січня 2026 року о 22 год. 48 хв., результат 0,67 проміле, з результатом водій ознайомлений;
- інформацією з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 106 від 31 січня 2026 року (а.с. 4), з якого встановлено, що у водія ОСОБА_1 діагностовано стан алкогольного сп`яніння;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5), з якого вбачається, що у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідала обстановці), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат 0,67 проміле;
- рапортом капітана поліції Н.Данилевича (а.с. 8), з якого встановлено, що працівниками поліції виявлено автомобіль марки «Сеат», днз НОМЕР_1 , в якого недостатньо освітлений номерний знак, під час опитування у нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, яка не відповідала обстановці), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат 0,67 проміле, з результатом водій не погодився, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, в результат якого в нього діагностовано стан алкогольного сп`яніння;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи та дослідженим судом апеляційної інстанції, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу «Сеат», днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія під час якого в нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, надано герметично запаковану трубочку, результат 0,67 проміле, з результатом водій не погодився, через що йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, доставлено водія в медичний заклад.
Окрім того, на відеозаписі зафіксовано, що працівники поліції проводили заміну елементів живлення в газоаналізаторі «Драгер», для перевірки справності приладу, також водію було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу (недостатньо освітллений номерний знак). Після прибуття до медичного закладу, ОСОБА_1 намагався затягнути час та на протязі 30 хвилин відмовлявся заходити до приміщення 
Твердження апелянта, що ОСОБА_1 належним чином не повідомлено про час та місце розгляду справи, апеляційний суд розцінює критично, оскільки ОСОБА_1 було повідомлено про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на сайті суду (а.с.11), окрім того, апеляційний суд зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Аргументи апелянта, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 безпідставно, не повідомлено йому причину зупинки транспортного засобу, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів спари, на якому водію було повідомлено причину зупинки транспортного засобу (недостатньо освітлений номерний знак).
Пунктом 2 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення
За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм, з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №579699 від 31 січня 2026 року, а саме опитування водія та результат огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, він не був ознайомлений з протоколом, а сам протокол складено у його відсутності, апеляційний суд розцінює критично, оскільки як встановлено з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №579699 від 31 січня 2026 року (а.с. 3) водієві було роз`яснено права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, окрім того в протоколі водій розписався в .п. 18 протоколу, про те, що він ознайомився з протоколом.
Аргументи апелянта, що на відеозаписі не зафіксовано моменту зупинки транспортного засобу, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не знайшли свого підтвердження.
Покликання апелянта на те, що в медичному закладі не було проведено огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд розцінює критично та вважає такими, що спростовуються матеріалами справи. Зокрема, до матеріалів долучено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 106 від 31 січня 2026 року (а.с. 4), який складений уповноваженим медичним працівником за результатами проведеного огляду. Вказаний документ містить відомості про проведення медичного огляду та його результати, є належним і допустимим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП та підтверджує факт проходження особою відповідного огляду в закладі охорони здоров`я. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про недостовірність зазначеного висновку, порушення порядку проведення огляду чи його оформлення, матеріали справи не містять.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що дії працівників медичного закладу ОСОБА_1 та його захисник не оскаржували у встановленому законом порядку. 
Твердження апелянта про несправність приладу «Драгер» є безпідставними та не знаходять свого підтвердження матеріалами справи. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6810», будь-яких зауважень щодо його технічного стану чи порядку проведення огляду особою під час його здійснення не висловлювалося. Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про несправність приладу, закінчення строку його повірки чи неможливість використання за призначенням. Саме по собі заперечення апелянтом результатів огляду не є належним доказом технічної несправності приладу та не спростовує достовірності отриманих за його допомогою результатів.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Сай Т.П. є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
поновити адвокату Сай Тетяні Петрівні строк на апеляційне оскарження постанови Жовківського районного суду Львівської області від 1 квітня 2026 року
Постанову Жовківського районного суду Львівської області від 1 квітня 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Сай Тетяни Петрівни - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.