Справа № 636/7776/25 
Провадження 2/636/1265/26

РІШЕННЯ
Іменем України

20.05.2026 м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Грошової Н.М. 
за участю секретаря судового засідання - Марченко К.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна,
в с т а н о в и в :

До Чугуївського міського суду Харківської області надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Семенових О.С., до Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому заявлені вимоги: 
- визнати протиправною бездіяльність Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 у виконавчому провадженні при завершеному виконавчому провадженні № НОМЕР_7 від 21.05.2015 року; 
- скасувати арешт майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер ВП НОМЕР_7, виданої Відділом державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 21.05.2015.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що  ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується записом у свідоцтві про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 від 09 серпня 1978 року. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 30 січня 2025 року, не залишивши заповіту. На момент смерті ОСОБА_1 постійно проживала разом із ОСОБА_2 та є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 і не заявляла про відмову від прийняття спадщини
В процесі прийняття спадщини стало відомо, що в складі спадщини ОСОБА_2 наявне нерухоме майно, на яке згідно з Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП№НОМЕР_7, виданою Відділом державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 21.05.2015 накладено арешт. Рішенням Чугуївського міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було внесено запис з індексним номером 21595647 від 26.05.2015 року, про що свідчать дані з автоматизованої системи виконавчого провадження. Попри це, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження НОМЕР_7 від 21.05.2015 є завершеним.
20.08.2025 ОСОБА_1 звернулася до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області із заявою про пояснення підстав арешту нерухомого майна у завершеному виконавчому провадженні і подальшого його зняття. 22.08 2025 Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області рішенням №29.1-31/54732 відмовив позивачу у заяві, посилаючись на те, що згідно чинного законодавства, надати їй інформацію щодо виконавчих проваджень, де боржником був ОСОБА_2 , а стягувачем Чугуївська ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області, не має законних підстав, оскільки ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження.
Представник позивача зазначає, що не зняття арешту з майна ОСОБА_2 у виконавчому провадженні при завершеному виконавчому провадженні, і надалі невжиття виконавчою службою за заявою позивача заходів щодо скасування обтяжень майна померлого сина позивача - ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є позивач, в рамках виконавчого провадження, яке завершено, є протиправними та такими, що порушують конституційні права та гарантії позивача на власність, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Від представника Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції старшого держаного виконавця Завалій Есміра до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила позовні вимоги розглянути на розсуд суду, та вказала, що перевіркою інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено: на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_7 з примусового виконання постанови Чугуївської ОДПІ № Ф 6226-17 виданої 04.03.2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Чугуївської ОДПІ недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 19858,42 грн.
21.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу. Боржником самостійно не виконано рішення суду, державним виконавцем з метою забезпечення рішення суду, здійсненні заходи примусового виконання.
21.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до ст. 56 Закон України «Про виконавче провадження».
Заходами державного виконавця встановлено: що на рахунках боржника відсутні кошти, на які можливо звернути стягнення; відсутні відомості з ПФУ, ДПІ про джерела або суми доходів, та розміри утриманого податку з доходів. Згідно відповіді (ДАІ) МВС України за боржником право власності на об`єкти рухомого майна не зареєстровано. Іншого майна належного боржнику на яке можливо звернути стягнення не виявлено, здійснені заходи щодо розшуку майна, належного боржнику виявились безрезультатними.
25.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, керуючись п.2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
На сьогодні, згідно відомості АСВП боржником недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 19858,42 гри., повідомлення від стягувана про сплату до відділу не надходило. Після повернення виконавчого документу сгягувачу повторно до Відділу на примусове виконання не надходив.
Повернення виконавчого документу стягувану без виконання, не є підставою для зняття арешту з майна боржника, не передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Оскільки рішення суду не виконано боржником то відсутні законні підстави для зняття арешту з майна боржника
Виконавче провадження за № НОМЕР_7 стосовно ОСОБА_2 завершено у 2018 році.
До 30 червня 2017 року діловодство з виконання судових рішень, порядок зберігання справ виконавчого провадження регулювалось Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, після Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженими наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5 далі (Правила), які набули чинності 30.06.2017.
Згідно п. 2 розділу XI Правил (п.9.9 Порядку роботи з документами) - строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Матеріали виконавчих проваджень за 2018 рік знищені, в порядку передбаченого п. 1 розділу III Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженими наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5. 
З урахуванням ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження», у Чугуївському відділі державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області відсутні законні підстави для відновлення виконавчого провадження.
Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 21 січня 2026 року відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі в частині вимог позивача ОСОБА_1 до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 у виконавчому провадженні при завершеному виконавчому провадженні № НОМЕР_7 від 21.05.2015; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.
В судове засідання сторони не з`явилися. 
Представник позивача адвокат Семенових О.С. звернулася до суду із заявою, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та участі позивача.
Представник відповідача Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції старшого держаного виконавця Завалій Есміра звернулася до суду із заявою про розгляд справи без представника Чугуївського ВДВС. 
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін на підставі наявних матеріалів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 54 від 30.01.2025 складено Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції).
Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 від 09 серпня 1978 року.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта міститься запис про обтяження: 9804582 від 26.05.2015, вид обтяження: арешт нерухомого майна, відповідно до якого накладено арешт на нерухоме майно: квартиру  АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; підстава внесення запису - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № НОМЕР_7, видана 21.05.2015, ВДВС Чугуївського МУЮ. 
Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 10.09.2025 виконавче провадження № НОМЕР_7 відкрите 21.05.2015, за яким стягувачем є Чугуївська ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області, боржником є  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стан ВП: Завершено.
На заяву позивача Чугуївським відділом державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано відповідь № 29.1-31/54732 від 22.08.2025, в якій повідомлено, із зазначенням, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_7, де боржником був  ОСОБА_2 . Згідно чинного законодавства Чугуївський ВДВС не має законних підстав надати інформацію щодо вказаного виконавчого провадження, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження.
Представником відповідача у відзиві зазначено, що виконавче провадження за № НОМЕР_7 стосовно ОСОБА_2 завершено у 2018 році.
До 30 червня 2017 року діловодство з виконання судових рішень, порядок зберігання справ виконавчого провадження регулювалось Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, після Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженими наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5 далі (Правила), які набули чинності 30.06.2017.
Згідно п. 2 розділу XI Правил (п.9.9 Порядку роботи з документами) - строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Матеріали виконавчих проваджень за 2018 рік знищені, в порядку передбаченого п. 1 розділу III Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженими наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5. 
З урахуванням ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження», у Чугуївському відділі державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області відсутні законні підстави для відновлення виконавчого провадження.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Нормами частини 1, 2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установи) для зняття арешту.
Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі №203/3435/21 виснував, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).
Верховний Суд у своїй постанові від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14 зазначив, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння його майном.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі №643/5147/23 та від 14 серпня 2023 року у справі № 927/322/14.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Згідно роз`яснень, наведених у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними та допустимими доказами довів обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що арешт накладений Чугуївським відділом ДВС мав бути знятий при закінченні виконавчого провадження; іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогоднішній день не існує. При цьому, позивачем також доведено, що незняття арешту та заборони обмежує права позивача на оформлення спадкових праві після смерті спадкодавця, а зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження в межах якого накладено арешт, оскільки таке провадження закінчено і знищено.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту порушених прав позивача, у зв`язку позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258-259, 263- 265, 279 ЦПК України, 

у х в а л и в :

Позов  ОСОБА_1  до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна - задовольнити. 
Скасувати арешт нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 21.05.2015 у ВП № НОМЕР_7.
Стягнути з Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;
Представник позивача: адвокат Семенових Ольга Станіславівна, РНОКПП НОМЕР_6 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
Відповідач: Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ЄДРПОУ 41430463, адреса 63503, Харківська обл., м. Чугуїв, вул. Леонова, 4-А, ел. пошта info@hg.kh.dvs.gov.ua.

Повний текст рішення складено 01.06.2026.

Головуючий: суддя Н.М. Грошова