Справа № 194/787/26 
Номер провадження 2/194/968/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 липня 2026 року м. Тернівка
головуючого судді Соколової Ю.І.,
за участю секретаря судового засідання Григор`євої А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Мотуз Олександр Володимирович до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок професійного захворювання, 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 245000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу з 13 вересня 2004 року по 29 жовтня 2004 року, та з 07 листопада 2005 року по 29 липня 2006 року, та з 19 лютого 2007 року по 19 жовтня 2020 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». За час роботи на підприємстві відповідача ОСОБА_1 отримав хронічне професійне захворювання. П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 13 квітня 2021 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В.ЛН першого-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L5,S1 та шийна С6, C7 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким. больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Працюючи в підземних умовах шахти, машиністом гірничих виїмкових машин дільниці з видобутку вугілля виконував роботи по керуванню гірничими виїмковими комбайнами. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку вугілля роботи шахтних механізмів і машин (комбайн, механізований комплекс, скребковий конвеєр, стрічковий конвеєр, скребковий перевантажувач тощо) підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, підвищених рівнів виробничого шуму. Недосконалість технології передбачає значне використання ручної праці (зачистка гірничої маси вручну, піднесення матеріалів та обладнання тощо). Також внаслідок недосконалості механізмів гірничошахтного обладнання, робочого інструменту в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) причинами виникнення професійного захворювання є: вміст пилу вуглецю з вмістом вільного Si02 від 5% до 10% в повітрі робочої зони в 22,1 раз перевищує ГДК (фактичне значення 88,5 мг/м3, при допустимій концентрації - 4 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 "Общие санитарно- гигиенические требования к воздуху рабочей зоны"; еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 10 дБА (фактичне значення 90дБА, при допустимому - 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99; відносна вологість повітря вище допустимих параметрів на 11,3% (фактичне значення 88%, при допустимому - 75% по ДСН 3.3.6.042-99, ДСП 3.3.1.095-2002; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 35 кг, при допустимій до 30 кг; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками 71400 кг/с. при нормі до 70000кг/с.; перебування у вимушеній позі 48% часу зміни, при допустимій - 10% часу зміни: нахили тулуба (вимушені, більше 30) становить 112 разів за зміну, при допустимому 51-100 разів на зміну. 
Позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 50%: 35% - деформуючий остеоартроз, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглуховатість. В подальшому позивачу повторно встановлено 55% втрати працездатності через професійне захворювання та третю групу інвалідності. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Спричинену професійним захворюванням моральну шкоду позивач оцінює в сумі 245 000 грн. і яку просить суд стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
26 травня 2026 року від представника відповідача Єлістратова Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачу первинно встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності за висновком МСЕК від 29.04.2021 року та відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем не надано обґрунтування/розрахунку щодо розміру моральної шкоди. Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив розглянути справу за правилами загального позовного провадження. 
Суд зазначає , що аналізуючи ч.4 ст.274 ЦПК України, будь яка справа, окрім тих, що визначені у ч.4 ст.274 ЦПК України, ціна позову яких не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.
У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц (провадження № 61-13586св20) зазначено, що: «враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень процесуального закону, суд має право віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому за змістом пункту 1 частини шостої цієї статті справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу притаманних їм властивостей, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета».
КЦС ВС вказав, що суд першої інстанції дотримався наведених норм процесуального права, оскільки в ухвалі про відкриття провадження зробив висновок про те, що при вирішенні питання про визначення порядку розгляду справи суддею враховано предмет позову, який не належить до переліку справ, що підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 274 ЦПК України), враховано характер справи та належність справи до категорії незначної складності, тому дану справу відніс до категорії малозначних справ, яку за правилами статей 19, 274, 279 ЦПК України доцільно розглянути у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін, роз`яснивши учасникам судового розгляду їх процесуальні права, відповідно до статті 274 ЦПК України. Отже, суд першої інстанції правильно врахував, що зазначений спір не входить до переліку спорів, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 705/1279/18, від 24 червня 2021 року у справі № 552/1030/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 466/10577/20.
Чинне законодавство не передбачає обов`язку здійснювати розгляд зазначеної категорії справ в порядку загального позовного провадження, а тому, питання про порядок розгляду справи вирішується на розсуд суду під час відкриття провадження у справі.
Відтак, законодавство не містить чіткого поняття «малозначна справа» та вичерпного переліку підстав, за яких суд може визначити справу малозначною, норми ЦПК України, визначають лише рекомендований список ознак малозначності справ за наявності яких суд має право визначити справу малозначною, проте це не є обов`язком суду. Питання щодо віднесення справи до категорії малозначних справ вирішується судом першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі.
На думку суду, ціна позову в даній справі не перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа характеризується низьким рівнем складності, незначним обсягом доказів, що потребує дослідження, відсутністю необхідності виклику свідків або проведення експертизи на момент постановлення ухвали, відсутністю значного суспільного інтересу, оскільки рішення по справі зачіпає права та інтереси двох осіб позивача та відповідача. Більше того, наявна майнова вимога не є перешкодою для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за умови, що така позовна вимога з урахуванням ст.274 ЦПК України може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.
Тому, суд вважає, що підстави для розгляду справи в порядку загального позовного провадження відсутні.
Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 13 вересня 2004 року по 29 жовтня 2004 року, та з 07 листопада 2005 року по 29 липня 2006 року, та з 19 лютого 2007 року по 19 жовтня 2020 року, перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджено записами в трудовій книжці (а.с 7-9).
19.10.2020 року позивач був звільнений за станом здоров`я, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, про що зроблено запис в трудовій книжці (зв. а.с 8). 
Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.04.2021 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого. Причинами професійного захворювання є: вміст пилу вуглецю з вмістом вільного SiO2 від 5% до 10% в повітрі робочої зони в 22,1 раз перевищує ГДК (фактичне значення 88,5 мг/м3, при допустимій концентрації – 4 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны". Еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 10 дБА (фактичне значення 90дБА, при допустимому - 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99. Відносна вологість повітря вище допустимих параметрів на 11,3% (фактичне значення 88%, при допустимому - 75% по ДСН 3.3.6.042-99, ДСП 3.3.1.095-2002. Маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 35 кг, при допустимій до 30 кг; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками 71400 кг/с. при нормі до 70000кг/с.; перебування у вимушеній позі 48% часу зміни, при допустимій - 10% часу зміни: нахили тулуба (вимушені, більше 30) становить 112 разів за зміну, при допустимому 51-100 разів на зміну (а.с.10-11).
Згідно з довідкою про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №064599 від 29.04.2021 року ОСОБА_1 первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи, з яких: 35% - деформуючий остеоартроз, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - туговухість, з датою переогляду 01.05.2022. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с.12).
Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12ААВ № 129982 проведено огляд ОСОБА_1 продовжена третя група інвалідності строком до 01.05.2022 року з датою чергового переогляду 15.04.2022, рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування (а.с. 12).
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 27.03.2026 року № 135/26/1078/В позивачу повторно встановлено з 13.04.2021 року 55% втрати працездатності через професійне захворювання та третю групу інвалідності з датою повторного оцінювання відсотка працездатності (у разі необхідності) 01.04.2029 року (а.с 13-14).
Медичним висновком лікарсько – експертної комісії високоспеціалізованого профілактичного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16.03.2021 року, протокол № 557 встановлено , що у ОСОБА_1 наявні хронічне обструктивне захворювання легень першої – другої стадії (пиловий бронхіт першої – другої стадії, емфізема легень першої – другої стадії), група В. ЛН першого – другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L5,S1 та шийна С6, C7 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким. больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с. 15-16).
Відповідно до медичного висновку лікарсько – експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково – дослідний інститут промислової медицини» від 15.02.2024 року за № 272 убачається, що у ОСОБА_1 наявні хронічні професійні захворювання та протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, вібрації, фізичного перевантаження, несприятливого мікроклімату, що перевищують ГДК та ГДР, підземно, даний висновок видано на підставі протоколу засідання лікарсько – експертної комісії від 15.02.2024 року за № 272 (зв.а.с 16, а.с.17).
На підтвердження звернення за медичною допомогою внаслідок отриманого професійного захворювання позивачем надано виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, які свідчать про перебування ОСОБА_1 на лікуванні внаслідок отриманого професійного захворювання (а.с.18-22).
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею ст.43 Конституції України передбачено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.
З моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01.04.2001 по 01.01.2006 відшкодування моральної шкоди здійснюється Пенсійним Фондом України (як правонаступником Фонду соціального страхування України), після цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно з ч.1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.
З пунктів 36, 37 правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 видно, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 29.04.2021 року.
Оскільки позивачу первинно МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням з 29.04.2021 року, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, то така шкода відшкодовується саме з ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля».
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сукупністю проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що позивач отримав хронічне професійне захворювання у зв`язку з тривалим перебування у трудових відносинах з відповідачем, при наявності шкідливих умов праці, що було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 12.04.2021 року, що в свою чергу заподіює йому моральні страждання, в результаті чого він змушений докладати додаткових зусиль для нормального життя. Втрата працездатності на 55% та отримання інвалідності третьої групи призвели до порушення звичайного ритму життя позивача, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я відсутнє.
До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки професійного захворювання, а саме: фізичні страждання, порушення душевної рівноваги, неможливість виконувати важку працю та працювати за своєю професією, звичайний уклад його життя порушено. 
Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано обґрунтування/розрахунку щодо розміру моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Інші доводи представника відповідача суд вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.
Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем.
Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.).
Нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, тому розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок професійного захворювання, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в постійному лікуванні.
Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача.
З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем професійного захворювання у розмірі 110 000,00 грн.
Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про відшкодування моральної шкоди у розмірі 110 000,00 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Також слід зазначити, що необґрунтованим буде вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів». Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог). 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд ЦПК України суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Мотуз Олександр Володимирович до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання:  АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 110 000 (сто десять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави судовий збір у розмірі 1100 грн. (одна тисяча сто гривень) на р/р UA908999980313111256000026001 в Казначействі України (ЕАП), код ЄДРПОУ 37993783, отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 06 липня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання:  АДРЕСА_2 ;
Представник позивача: адвокат Мотуз Олександр Володимирович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3602, місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», ЄДРПОУ 00178353, місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.
Представник відповідача: Єлістратов Роман Вячеславович, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.

Суддя Ю.І. Соколова