Справа № 128/4393/14-ц
Провадження № 22-ц/801/1708/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	Справа № 128/4393/14-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М., секретар Кулішко Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року про заміну сторони виконавчого провадження, постановлену суддею Саєнко О.Б. в м. Вінниці, в цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, за участю заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича,
встановив:
У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі – ТОВ «ФК «Позика») звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити особу стягувача з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») на його правонаступника ТОВ «ФК «Позика» у виконавчих листах №128/4693/14-ц, якими стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-B00/010/2005 від 21 грудня 2005 року в розмірі 52 117 (п`ятдесят дві тисячі сто сімнадцять) доларів США 39 центів та за кредитним договором №CNL-B00/125/2007 від 02 липня 2007 року в розмірі 22 046 (двадцять дві тисячі сорок шість ) доларів США 54 центи.
Заява мотивована тим, що 04 травня 2017 року Вінницьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення у справі №128/4393/14-ц про задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-B00/010/2005 від 21 грудня 2005 року в розмірі 52 117 доларів США 39 центів та за кредитним договором №CNL-B00/125/2007 від 02 липня 2007 року в розмірі 22 046 доларів США 54 центи. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист. Станом на сьогодні рішення суду не виконано.
Вказує, що 27 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Позика» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №09-П та 01 жовтня 2024 року договір відступлення прав вимоги №351, згідно якого 21 червня 2024 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №ML-B00/010/2005 від 21 грудня 2005 року та СNLВ00/125/2007 від 02 липня 2007 року. Таким чином, ТОВ «ФК «Позика» набуло право вимоги до ОСОБА_1 ..
Наразі заявник (новий кредитор) позбавлений можливості звернутися до органів виконавчої служби з заявою про хід виконання виконавчих проваджень та в подальшому у разі відсутності виконавчих листів на виконанні до суду про видачу їх дублікатів.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року заяву задоволено.
Замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «ФК «Позика» з примусового виконання виконавчого листа, виданого 25 липня 2017 року Вінницьким районним судом Вінницької області по цивільній справі №128/4393/14-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
У скарзі зазначає, що вона не була повідомлена про призначення справи на 24 червня 2025 року. Суд не мав права приймати заяву, оскільки ухвала суду від 10 лютого 2025 року за результатами розгляду попередньої заяви про заміну стягувача не набрала законної сили. Судом неправильно застосовано ч.1 ст.1083 ЦК України, оскільки договір про відступлення пава вимоги від 10 грудня 2010 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТТ Факторинг Україна», не передбачає право на відступлення грошової вимоги іншій особі. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «ФК «Позика» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судами встановлено, що на розгляді Вінницького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа №128/4393/14-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору №МL-В00/010/2005 від 21 грудня 2005 року в розмірі 52 117 доларів США 39 центів, що в еквівалентному співвідношенні до курсу НБУ станом на 22 серпня 2014 року становить 683 404 гривні 39 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 46 453 (сорок шість тисяч чотириста п`ятдесят три) долари США 18 центів, що в еквівалентному співвідношенні до курсу НБУ станом на 22 серпня 2014 року становить 609 130 (шістсот дев`ять тисяч сто тридцять) гривень 79 копійок; заборгованість по відсотках - 5 664 (п`ять тисяч шістсот шістдесят чотири) долари США 21 цент, що в еквівалентному співвідношенні до курсу НБУ станом на 22 серпня 2014 року становить 74 273 (сімдесят чотири тисячі двісті сімдесят три) гривні 60 копійок та стягнути нараховану пеню, яка становить 2 494 424 (два мільйони чотириста дев`яносто чотири тисячі чотириста двадцять чотири) гривні 54 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору №СNL-В00/125/2007 від 02 липня 2007 року в розмірі 22 046 доларів США 54 центи, що в еквівалентному співвідношенні до курсу НБУ станом на 22 серпня 2014 року становить 289 091 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч дев`яносто одна) гривня 65 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 19 508 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісім) доларів США 85 центів, що в еквівалентному співвідношенні до курсу НБУ станом на 22 серпня 2014 року становить 255 815 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 45 копійок; заборгованість по відсотках - 2 537 (дві тисячі п`ятсот тридцять сім) доларів США 69 центів, що в еквівалентному співвідношенні до курсу НБУ станом на 22 серпня 2014 року становить 33 276 (тридцять три тисячі двісті сімдесят шість) гривень 20 копійок та стягнути нараховану пеню, яка становить 1 055184 (один мільйон п`ятдесят п`ять тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 52 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.
В решті стягнення суми заборгованості відмовлено (а.с.234-239 т.1).
На виконання вищевказаного рішення Вінницьким районним судом Вінницької області 25 липня 2017 року було видано виконавчий лист №128/4393/14-ц.
З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 10 грудня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк».
27 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Позика» (фактор) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (клієнт) було укладено договір факторингу №09-П, відповідно до п. 1.1 якого клієнт передає (відступає) фактору право грошової вимоги, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, та набуває прав кредитора за кредитними договорами; за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (а.с.159 т.2).
Окрім цього, 01 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «Позика» (фактор) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (первісний іпотекодержатель) було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого, у зв`язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору факторингу №09-П від 27 вересня 2024 року, первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає права вимоги за договорами іпотеки, перелік яких наведений у додатку №1 (а.с.164-165 т.2).
Згідно з додатком №1 до відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, який є його невід`ємною частиною, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило ТОВ «ФК «Позика» право вимоги, в тому числі за договорами №ML-B00/010/2005 від 21 грудня 2005 року та №СNL-В00/125/2007 від 02 липня 2007 року щодо ОСОБА_1 (а.с.162 на звороті т.2).
З матеріалів виконавчого провадження №65919474, які надійшли на запит апеляційного суду від приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. встановлено, що з 25 червня 2021 року на примусовому виконанні у даного виконавця перебуває вказане виконавче провадження з виконання виконавчого листа Вінницького районного суду Вінницької області №128/4393/14-ц від 25 липня 2017 року.
Так, 25 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65919474 і на даний момент виконавче провадження не закінчено.
ТОВ «ФК «Позика», зважаючи на те, що воно є правонаступником стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернулося до суду із вказаною заявою.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17 зазначено, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.
На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.
Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.
Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 16 лютого 2021 року у справі №911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Заміна будь-якого учасника справи судом має не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
Реалізація процесуального правонаступництва має переслідувати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва.
Враховуючи, що на момент розгляду заяви виконавчий лист з виконання рішення суду про стягнення заборгованості у даній справі щодо боржника ОСОБА_1 перебував на примусовому виконанні, і судом першої інстанції було встановлено факт переходу прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до ТОВ «ФК «Позика» на підставі договору факторингу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для заміни стягувача (сторони виконавчого провадження).
У ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції неправильно застосовано ч. 1 ст. 1083 ЦК України, оскільки договір про відступлення права вимоги від 10 грудня 2010 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», не передбачає право на відступлення грошової вимоги іншій особі. 
Однак, вказані доводи не заслуговують на увагу.
У частині ч. 1 ст. 1083 ЦК України зазначено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Встановлено, що кредитний договір №СNL-В00/125/2007 було укладено 02 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» (а.с.10-13 т.1).
10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» (продавець) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупець) укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким продавець переуступив покупцю права на кредитний портфель, а покупець прийняв кредитний портфель, який включає в себе вказаний вище кредитний договір (3.1 договору).
У пункті 6.5 вказаного договору купівлі-продажу кредитного портфелю зазначено, що покупець має право здійснювати наступний продаж (передачу) майнових прав (прав грошової вимоги), придбаних за цим договором, будь-яким третім особам без попереднього погодження з продавцем.
Відтак, вказані доводи відхиляються апеляційним судом.
ОСОБА_1 також вважає, що суд першої інстанції не мав права приймати заяву про заміну сторони її правонаступником з тих підстав, що ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року за результатами розгляду попередньої заяви про заміну стягувача не набрала законної сили. 
Вказана позиція не заслуговує на увагу, оскільки заявник не наводить норму закону, яка встановлює часові проміжки для звернення із заявою у порядку статті 442 ЦПК України у разі залишення попередньої заяви без розгляду.
У пункті 6 частини 4 статті 185 ЦПК України йде мова про повернення позовної заяви у випадку  подання позивачем до цього самого суду іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і якщо щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Разом з тим, вказана норма стосується позовного провадження, тоді як судом першої інстанції розглядалося процесуальне питання, пов`язане з виконанням судового рішення.
Відхиляються також доводи апеляційної скарги з приводу неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи 24 червня 2025 року, оскільки суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб (ч. 3 ст. 442 ЦПК України).
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 направлялися судові повістки, однак, поштові конверти повернулися на адресу суду через невручення адресату (а.с.190-191, 198-199 т.2).
Судові повістки і не могли бути вручені ОСОБА_1 , оскільки як стверджує остання в апеляційній скарзі, з 22 червня 2023 року по даний час вона перебуває в державі Італія.
За змістом ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, а відтак ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки вона постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді М.В. Матківська

Т.М. Шемета