ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
Іменем України
13 травня 2026 року
м. Харків
справа № 635/8060/25
провадження № 22-ц/818/2057/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П.
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря судового засідання: Муренченко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2025 року, постановлене суддею Бобко Т.В.,
ВСТАНОВИВ:
30 вересня 2025 року позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 березня 2016 року у розмірі 154570,71 гривень, яка станом на 29 вересня 2025 року складається з: 98114,87 грн. – заборгованість за кредитом; 56455,84 грн. – заборгованість по відсоткам. Також позивач просить суд стягнути за його користь з відповідача витрати по сплаті судового збору розмірі 2422,40 грн.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13 березня 2016 року ОСОБА_1 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідно до пункту 2.1.1.2.2-2.1.1.2.4 умов та правил, клієнт погоджується з тим, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у А-Банку разом з умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до умов договору. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, тим самим зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 29 вересня 2025 року має заборгованість в загальному розмірі 154570,71 грн., з яких: заборгованість за кредитом 98114,87 грн.; заборгованість по відсоткам 56455,84 грн. Позивач зазначає, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав АТ «А-БАНК».
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2025 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2016 року у розмірі 15057 грн. 21 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 235 грн. 94 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.
Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками за даним кредитом. Стверджує, що позичальник отримавши кредитну картку та скориставшись кредитними коштами, погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України - фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією) і вже повинен сплачувати процентну ставку. Звертає увагу на те, що позивач виконав свій процесуальний обов`язок та забезпечив свої доводи і вимоги такими належними та допустимими доказами, як розрахунок заборгованості та виписка по рахунку. Проте, суд неправомірно зменшив суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок списаних банком відсотків, які вважав списаними протиправно. Вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що постановлено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.
Відповідно до частин 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов. Витягами з умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені права банку, умови обслуговування, обов`язки банку, права банку, обов`язки клієнта, права клієнта, інші умови, вимоги безпеки, картковий рахунок. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Отже, відсутні підстави вважати, що саме ці умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. За таких обставин, суд зробив висновок про відсутність підстав вважати, що сторони погодили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по сплаті процентів за використання кредитного ліміту у сумі 56455,84 грн. Слід зарахувати в розмір заборгованості за тілом кредиту сплачених відповідачем коштів на погашення відсотків за користування кредитом в сумі 83057,66 грн., зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту (98114,87 грн.) за рахунок протиправно списаних банком відсотків (83057,66) з 98114,87 грн. до 15057,21 гривень (98114,87 – 83057,66 = 15057,21), які підлягають стягненню з відповідача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Акціонерне товариство «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 25 квітня 2018 року, яким змінено організаційно-правову форму та назву ПАТ «Акцент-Банк» на АТ «Акцент-Банк», про що зазначено у п.1.1. Статуту АТ «Акцент-Банк».
13 березня 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 13 березня 2016 року.
У заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Банку, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що містяться в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена із договором про надання банківських послуг до його укладання і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодилась отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту.
З довідки, яка міститься в матеріалах справи, слідує, що на підставі укладеного кредитного договору між позивачем та відповідачем б/н від 13 березня 2016 року ОСОБА_1 відкритий рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до вересня місяця 2022 року; № НОМЕР_3 , строком дії до грудня місяця 2028 року; № НОМЕР_4 , строком дії до березня місяця 2027 року; № НОМЕР_5 , строком дії до серпня місяця 2020 року; № НОМЕР_6 , строком дії до лютого місяця 2021 року.
За даними довідки за лімітами відповідачу 13 березня 2016 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн. У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 94000,00 грн.
До кредитного договору банк додав витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК».
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 29 вересня 2025 року становить 154570,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 98114,87 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 56455,84 грн.
Зі змісту виписки про картці слідує, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, останній раз здійснювала операції за кредитною карткою 29 вересня 2023 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Апелянт посилається на те, що на підтвердження позовних вимог та розміру заборгованості відповідача позивачем надано розрахунок заборгованості та виписку по картці, які є належними та допустимими доказами наявної заборгованості за кредитним договором. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України).
За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
П. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 визначено, що виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.
Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача є належними та допустимими доказами у справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так і суми сплачених щомісячних процентів.
На підтвердження позовних вимог АТ «Акцент-Банк» надано Анкету-заяву від 13.03.2016 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 38), розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 11-37) та виписку по картці ОСОБА_1 (а.с.39-171)
З виписки по картці вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.
Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості відповідачем не надано.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали справи містять відомості, що підтверджують факт укладення кредитного договору, надання кредитних коштів, користування цими коштами та наявності заборгованості за договором. 
Стосовно доводів АТ «Акцент-Банк» про неповне дослідження судом доказів щодо наявної суми заборгованості за кредитним договором колегія суддів зазначає наступне.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути й заборгованість за відсотками.
За даними наявної в матеріалах справи Анкети-заяви від 13 березня 2016 року- строки здійснення періодичних платежів за кредитом та умови нарахування та сплати відсотків за користування кредитом не встановлені. (а.с. 38)
Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, які є у вільному доступі на сайті банку.
Колегія суддів вважає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.
Такі висновки містяться й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Крім того, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися. Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 слідує, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг Банку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Таким чином, колегія суддів критично оцінює посилання АТ «Акцент-Банк» на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк».
Анкета-заява від 13.03.2016 року містить анкетні дані відповідача, між тим не містить істотних умов договору, зокрема відсотків та комісії за користування кредитними коштами.
Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 11-37) заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 29 вересня 2025 року становить 154570,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 98114,87 грн., заборгованості за відсотками у сумі 56455,84 грн.
Під час розрахунку загальної заборгованості за договором позивачем здійснювалось автоматичне списання відсотків за використання кредитного ліміту, а також нарахування комісії за обслуговування картки, що вбачається із виписки по картці та розрахунку заборгованості. 
Оскільки в анкеті-заяві від 13.03.2016 відсотки та розмір комісії за обслуговування кредиту не зазначені, строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком коштів в рахунок погашення відсотків та комісії в сумі 83057,66 грн.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що визначена банком заборгованість є необґрунтованою. Кошти, автоматично списані в рахунок погашення відсотків та комісії з карткового рахунку ОСОБА_1 слід враховувати при визначенні загального розміру заборгованості.
За таких обставин висновки суду відповідають доказам у матеріалах справи, не суперечать умовам договору та вимогам закону.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, п.1 ч.1 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова