ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/26308/25	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О. М. 	
Провадження № 22-ц/817/743/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар - Панькевич Т.І. 
з участю  ОСОБА_1  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2026 року, ухвалене суддею Вийванком О.М. у цивільній справі №60726308/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, 
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з березня 2021 року по липень 2025 року, що сумарно становить 196 012,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2021 року розірвано. Цим же рішенням з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
14 лютого 2023 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №71026417, однак відповідач рішення суду добровільно не виконує, участі в утриманні дитини не бере, заборгованість зі сплати аліментів не погашає. За розрахунком державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів становить 215 902,34 грн.
Посилаючись на те, що заборгованість виникла з вини відповідача, який, будучи працездатною особою та отримуючи дохід, ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини, ОСОБА_2 просила позов задовольнити.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 190 583,27 грн.
Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.
Компенсовано судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд безпідставно дійшов висновку про наявність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Зазначає, що з червня 2024 року він проходить військову службу у складі Збройних Сил України, офіційно отримує грошове забезпечення, повідомляв державного виконавця про місце служби та надавав необхідні документи для здійснення відрахувань аліментів із грошового забезпечення. Тому вважає, що невиконання рішення суду у відповідний період було наслідком неналежних дій державного виконавця, а не його умисного ухилення від сплати аліментів.
Також вказує, що суд не врахував положення законодавства про соціальний і правовий захист військовослужбовців, відповідно до яких під час особливого періоду військовослужбовцям не нараховуються штрафні санкції та пеня за невиконання зобов`язань перед фізичними особами, у тому числі за несплату аліментів.
Крім цього, ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував розписку, за якою ОСОБА_2 отримала від нього 25 000 доларів США як майбутню заборгованість зі сплати аліментів та повідомила про відсутність майнових претензій. Ця обставина виключає свідоме та умисне ухилення від сплати аліментів.
Окремо зазначає, що суд неправильно визначив період нарахування пені, оскільки до 21 вересня 2021 року, тобто до дня набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів, відсутні підстави вважати його винним у виникненні заборгованості.
Також вказує, що суд не перевірив правильність розрахунку пені, фактично ототожнив розрахунок заборгованості зі сплати аліментів із розрахунком неустойки та не навів власного розрахунку. Крім того, не врахував його стан здоров`я, поранення, отримане під час виконання військового обов`язку, та довідку ВЛК, що мало значення для вирішення питання про розмір пені або можливість її зменшення.
У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Бабій Л.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та оскаржуване рішення суду залишити без змін. Вказує, що ОСОБА_1 знав про рішення суду щодо стягнення аліментів та про свій обов`язок утримувати дитину, однак добровільно його не виконував, унаслідок чого утворилася значна заборгованість. Вказує, що саме на платника аліментів покладено обов`язок довести відсутність вини у виникненні заборгованості, однак ОСОБА_1 таких доказів не надав. Нерегулярні платежі відповідача не свідчать про належне виконання обов`язку зі сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Також матеріали справи не містять доказів того, що матеріальний стан відповідача не дозволяв йому своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти. 
Щодо посилань ОСОБА_1 на проходження військової служби, позивач зазначає, що сама по собі ця обставина не звільняє його від відповідальності за прострочення сплати аліментів, оскільки заборгованість виникла з його вини, а чинне законодавство не передбачає заборони нарахування пені за прострочення сплати аліментів у період воєнного стану. Вважає, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюються на аліментні правовідносини.
Заперечує проти доводів ОСОБА_1 щодо розписки про отримання 25 000 доларів США, зазначаючи, що вона не є належним доказом сплати аліментів, не містить інформації про їх сплату, підтверджує лише наявність боргу та його повернення, а аліменти є власністю дитини і мають використовуватися виключно в її інтересах.
Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який доводи апеляційної скарги підтримав, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Обставини справи.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2009 року.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2021 року у справі №635/1205/21 шлюб між сторонами розірвано.
Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
21 вересня 2021 року Харківським районним судом Харківської області на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист №635/1205/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина.
14 лютого 2023 року старшим державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрусем П.А. відкрито виконавче провадження №71026417 з примусового виконання виконавчого листа №635/1205/21 від 21 вересня 2021 року.
11 червня 2024 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №71026417 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за два роки. Розмір штрафу визначено у сумі 5 428,93 грн.
З червня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ЗСУ. 
З довідки військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення), виданої 26 листопада 2024 року, вбачається, що 16 листопада 2024 року солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав вогнепальне кульове наскрізне поранення лівої кисті з вогнепальним переломом проксимальної та основної фаланги III пальця лівої кисті, а також вогнепальне кульове наскрізне поранення лівого плеча.
У зазначеній довідці вказано, що поранення отримано в районі населеного пункту Петрівка Донецької області під час виконання бойового завдання у складі сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, внаслідок стрілецького бою зі штурмовою групою противника.
Також у довідці зазначено, що під час отримання поранення ОСОБА_1 перебував у засобах індивідуального захисту, не вчиняв дій, що містять ознаки кримінального або адміністративного правопорушення, не перебував у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин. Підставою видачі довідки зазначено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18 листопада 2024 року №3754.
З довідки військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 26 березня 2025 року №2025-0326-1105 вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , у Збройних Силах України з червня 2024 року.
У цій довідці зазначено, що ОСОБА_1 проходив медичний огляд гарнізонною позаштатною ВЛК №4 Військово-медичного клінічного центру Західного регіону 26 березня 2025 року.
У довідці ВЛК наведено наслідки вогнепального поранення лівого плеча і лівої кисті від 16 листопада 2024 року, а також зазначено про проведення оперативного лікування, зокрема первинної хірургічної обробки ран 16 листопада 2024 року та 22 листопада 2024 року, металоостеосинтезу III пальця лівої кисті спицею Кіршнера, а також видалення спиці 24 лютого 2025 року.
За висновком військово-лікарської комісії травма ОСОБА_1 пов`язана із захистом Батьківщини. ОСОБА_1 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, військових навчальних закладах, навчальних центрах, закладах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони.
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01 травня 2025 року №123 вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_1 , з 01 травня 2025 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , на всі види забезпечення та призначений на посаду командира 5 зенітного кулеметного відділення 2 зенітного кулеметного взводу 4 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_2 .
З довідки військової частини НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 01 травня 2025 року по даний час.
З розрахунку заборгованості Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області від 30 вересня 2025 року у виконавчому провадженні №71026417 вбачається, що за період з лютого 2021 року по вересень 2025 року ОСОБА_1 сплатив аліменти у загальному розмірі 12 415,58 грн, а сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 30 вересня 2025 року становив 209 926,09 грн.
У цьому ж розрахунку зазначено, що виконавчий збір, обчислений у розмірі 10% заборгованості зі сплати аліментів, становить 16 323,76 грн, а штраф у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 30 вересня 2025 року становить 32 647,52 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 10 листопада 2025 року, складеним державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаркавцевою О.С., станом на 31 жовтня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 215 902,34 грн.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Згідно з частинами першою та другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 зазначено, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що під час обчислення загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Отже, стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 %. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Аналогічно вирішено питання в постанові Великої палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц, проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Застосовуючи наведені норми права до спірних правовідносин та оцінюючи докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що на підставі виконавчого листа №635/1205/21 від 21 вересня 2021 року 14 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження №71026417, однак аліментний обов`язок відповідачем належним чином не виконувався, унаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нерегулярні платежі відповідача самі по собі не свідчать про належне виконання ним обов`язку зі сплати аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі. Матеріали справи не містять доказів того, що за весь період прострочення відповідач вжив усіх залежних від нього заходів для своєчасного і повного виконання рішення суду про стягнення аліментів.
При цьому обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається саме на платника аліментів. ОСОБА_1 таких доказів щодо всього періоду прострочення не надав.
Отже, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, є правильним.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із стягнення пені за період перебування відповідача на лікуванні у зв”язку з травмами, отриманими під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини (з листопада 2024 по березень 2025 року включно), а також за місяці 2022 року, у яких відповідач сплачував аліменти. 
Суд першої інстанції, погодившись із розрахунком пені, не повною мірою врахував дані розрахунку заборгованості державного виконавця щодо фактичної сплати аліментів у період з серпня 2022 року по жовтень 2022 року, а також не надав належної оцінки доказам щодо отримання відповідачем поранення 16 листопада 2024 року та перебування його на лікуванні до проходження військово-лікарської комісії у березні 2025 року.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем у виконавчому провадженні №71026417, вбачається, що у період з серпня 2022 року по жовтень 2022 року аліменти сплачувалися у повному розмірі. 
За таких обставин, нарахування пені за цей період без урахування фактично сплачених сум не відповідає змісту статті 196 СК України. 
Крім цього, матеріали справи містять довідку військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення), видану 26 листопада 2024 року, з якої вбачається, що 16 листопада 2024 року ОСОБА_1 отримав вогнепальні кульові поранення лівої кисті та лівого плеча під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Петрівка Донецької області у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України.
З довідки військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 26 березня 2025 року №2025-0326-1105 вбачається, що ОСОБА_1 проходив медичний огляд ВЛК у зв`язку з наслідками вогнепального поранення лівого плеча і лівої кисті від 16 листопада 2024 року, йому проводилось оперативне лікування, зокрема первинна хірургічна обробка ран 16 листопада 2024 року та 22 листопада 2024 року, металоостеосинтез III пальця лівої кисті спицею Кіршнера, а також видалення спиці 24 лютого 2025 року. ВЛК встановила, що травма пов`язана із захистом Батьківщини.
Колегія суддів вважає, що у період з 16 листопада 2024 року до проходження військово-лікарської комісії у березні 2025 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим під час виконання бойового завдання.
У цей період відсутні достатні підстави для висновку про винне ухилення відповідача від сплати аліментів, а тому пеня за відповідний період підлягає виключенню з розрахунку.
При визначенні розміру пені, яка підлягає стягненню, колегія суддів виходить із поданого позивачкою розрахунку пені зі сплати аліментів.
Вказаний розрахунок підлягає коригуванню з урахуванням вищевказаних встановлених апеляційним судом обставин.
З огляду на те, що у період з серпня 2022 року по жовтень 2022 року аліменти сплачувалися, з розрахунку пені підлягає виключенню сума 11 860,31 грн.
Крім того, з урахуванням отримання ОСОБА_1 поранення 16 листопада 2024 року, проходження ним лікування та огляду ВЛК у березні 2025 року, з розрахунку пені підлягає виключенню сума 92 905,89 грн, нарахована за період, протягом якого відсутні достатні підстави для висновку про винне ухилення відповідача від сплати аліментів.
Загальний розмір пені, який підлягає виключенню з розрахунку, становить:
11 860,31 грн + 92 905,89 грн = 104 766,20 грн.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі 85 817,07 грн (стягнута судом сума — 190 583, 27 грн — 104 766, 20 грн).
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як військовослужбовець повністю звільнений від нарахування та сплати пені за прострочення сплати аліментів, колегія суддів відхиляє.
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а також іншим військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які беруть або брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім випадків, прямо передбачених цією нормою.
Цивільний кодекс України розмежовує поняття «цивільні права та обов`язки» і «зобов`язання».
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, з актів цивільного законодавства, а у випадках, встановлених законом, — з рішення суду.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію або утриматися від її вчинення, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку.
Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений статтею 180 СК України. Сплата аліментів є одним зі способів виконання цього обов`язку, передбаченим статтею 181 СК України.
Отже, сплата аліментів на утримання дитини є не зобов`язанням у розумінні статті 509 ЦК України та Книги п`ятої ЦК України «Зобов`язальне право», а сімейно-правовим обов`язком батьків, який виникає безпосередньо із закону та конкретизується рішенням суду.
З огляду на це частина п`ятнадцята статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може тлумачитися як така, що звільняє військовослужбовця від відповідальності, передбаченої статтею 196 СК України, за винне прострочення сплати аліментів на утримання дитини.
Така правова позиція відповідає правовій природі аліментів, які спрямовані на забезпечення інтересів дитини та не є звичайним майновим зобов`язанням між боржником і кредитором.
Тому проходження відповідачем військової служби саме по собі не є підставою для повної відмови у стягненні пені за прострочення сплати аліментів. 
Водночас конкретні обставини, пов`язані з отриманням поранення та перебуванням на лікуванні, враховані колегією суддів при визначенні розміру пені, яка підлягає стягненню.
Доводи апеляційної скарги щодо розписки про отримання ОСОБА_2 25 000 доларів США також не спростовують висновку про наявність у відповідача обов`язку зі сплати аліментів.
Така розписка не є передбаченим законом способом зміни або припинення аліментного обов`язку, не є нотаріально посвідченим договором між батьками щодо утримання дитини та не може позбавляти дитину права на належне утримання. 
Крім цього, аліменти є коштами, що сплачуються на утримання дитини, а той із батьків, з ким проживає дитина, розпоряджається ними виключно в інтересах дитини.
Посилання ОСОБА_1 на те, що пеня не могла нараховуватися до 21 вересня 2021 року, тобто до набрання рішенням суду законної сили, колегія суддів також не приймає, оскільки рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2021 року аліменти стягнуто починаючи з 17 лютого 2021 року. Саме з цієї дати судом визначено початок аліментного обов`язку відповідача у встановленому розмірі, а тому невиконання такого обов`язку утворює заборгованість, яка є підставою для застосування статті 196 СК України за умови наявності вини платника аліментів.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного виконання державним виконавцем своїх обов`язків також не є підставою для повної відмови у стягненні пені. 
Обов`язок утримувати дитину та виконувати рішення суду про стягнення аліментів покладається на платника аліментів, а не на орган державної виконавчої служби. 
При цьому, відповідач не довів, що саме дії або бездіяльність державного виконавця унеможливили виконання ним аліментного обов`язку у повному обсязі протягом усього спірного періоду.
Разом з тим, наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного визначення розміру пені частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої пені.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Оскільки суд першої інстанції правильно вирішив питання про наявність правових підстав для стягнення пені, однак неправильно визначив її розмір, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2026 року — зміні шляхом зменшення суми пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 190 583,27 грн до 85 817,07 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2026 року — змінити, зменшивши суму пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 190 583,27 грн до 85 817,07 грн (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот сімнадцять гривень та сім копійок).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 26 червня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Храпак Н.М.