Справа № 159/3722/25 	Головуючий у 1 інстанції: Смалюх Р. Я. 	
Провадження № 22-ц/802/483/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Власюк О. С.,
з участю представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав матері та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача Виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області в особі органу опіки та піклування на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В : 
У червні 2025 року Виконавчий комітет Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклування звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_2 є мамою цих дітей, яких з 27.11.2023 взято на облік з тих підстав, що відповідачка не виконувала свої батьківські обов`язки щодо навчання та виховання дітей, вела асоціальний спосіб життя.
Дані про батька Емілії внесено у відповідності до ст. 135 СК України.
Батько ОСОБА_6 – ОСОБА_3 з 2023 року мобілізований і перебуває у Збройних Силах України.
ОСОБА_2 тривалий час перебувала з дітьми в осіб, які зловживали алкогольними напоями та наркотичними речовинами, залишала дітей у сторонніх осіб. Працівники соціальних служб проводили з відповідачкою відповідну роботу щодо виконання нею батьківських обов`язків, неодноразово направляли ОСОБА_2 на лікування від алкогольної залежності, а малолітніх дітей рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради від 12.10.2023 було влаштовано на цілодобове перебування до інтернатної групи ДНЗ № 6 м. Ковеля.
Робота соціальних служб з ОСОБА_2 не дала позитивного результату, вона з осені 2024 почала вести асоціальний спосіб життя, повністю перестала займатись дітьми, тому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 31.12.2024 влаштовано до Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей. 
За цих обставин ОСОБА_2 неодноразово викликали у січні, лютому, березні та квітні 2025 року на засідання Комісії з питань захисту прав дитини, однак вона жодним чином не відреагувала, не цікавилася навчанням, вихованням, утриманням дітей, у зв`язку з чим у травні 2025 року Ковельським міськрайонним судом її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради від 08.05.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей.
Ураховуючи наведені обставини, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання двох її малолітніх дітей у розмірі по 2 000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1408,50 грн щомісячно, з урахуванням індексацій відповідно до закону, починаючи з 06.06.2025 до 03.02.2026, а починаючи з 03.02.2026 – 1756,00 грн щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
- ОСОБА_5 у розмірі 1408,50 грн щомісячно, з урахуванням індексацій відповідно до закону, починаючи з 06.06.2025, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аліменти стягувати щомісячно протягом строку перебування дітей у державному або комунальному закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі на особисті рахунки дітей у відділенні Державного ощадного банку України.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 3 028 грн судового збору.
В позові про позбавлення батьківських прав відмовлено.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладено на органи опіки та піклування контроль (у тому числі здійснення сприяння у влаштуванні побутових умов проживання сім`ї, працевлаштуванні та підвищення навичок планування сімейного бюджету матір`ю дітей) за виконанням нею батьківських обов`язків стосовно дочки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі позивач Виконком Ковельської міської ради, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у позові про позбавлення батьківських прав та ухвалити у цій частині нове судове рішення – про задоволення цих позовних вимог, а також передати малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 виконавчому комітету Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклування для влаштування в сімейні форми виховання.
Зазначає, що судом безпідставно не було узято до уваги відсутність у відповідачки заперечень щодо позбавлення її батьківських прав. 
У відповідачки на праві спільної сумісної власності є двокімнатна квартира у м. Ковель, де у 2016 році за кошти державного бюджету було проведено капітальний ремонт. Крім того, відповідачкою проігноровано неодноразові пропозиції працевлаштування.
Суд залишив поза увагою пасивну поведінку відповідача в залі судового засідання відносно дітей, її байдуже ставлення до дітей з моменту їх вилучення.
Фактично рішення суду призводить до вилучення дітей у батьків-вихователів та передачі їх матері, яка зовсім не бажає ними займатися, виховувати та утримувати їх. 
Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням принципів, закріплених у Декларації прав дитини та у Законі України «Про охорону дитинства».
Відзиви на апеляційну скаргу від відповідача і третьої особи не надходили.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.
Відповідач і третя особа апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині з таких підстав.
Відмовляючи у позові про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав беззаперечних доказів того, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, з неповним з`ясуванням обставин справи, дослідженням та оцінкою наданих сторонами доказів. 
Частиною 2 статті 4 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до вимог ст. 165 СК України орган опіки та піклування має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Зі змісту позовної заяви та наявних у справі доказів вбачається, що підставою звернення до суду Виконавчий комітет Ковельської міської ради Волинської області в особі органу опіки та піклування зазначає про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04)).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09)).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції» від 18 грудня 2008 року ( заява № 39948/16)). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» від 13 липня 2000 року (заяви № 39221/98, 41963/98)).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та дійшов висновку про необхідність попередити матір про зміну свого ставлення до виховання дітей, із покладенням певних обов`язків на орган опіки та піклування.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється матір`ю малолітніх дітей: 
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько якої записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України; 
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якого є ОСОБА_3 , який на цей час перебуває у Збройних Силах України.
У матеріалах справи містяться акти обстеження умов проживання, згідно з якими Служба в справах дітей виконкому Ковельської міської ради здійснювала перевірку умов проживання та утримання дітей у сім`ї ОСОБА_2 ще до взяття дітей на облік 27.11.2023.
Так, в актах від 06.09.2023 та 20.11.2023 зазначено, що мати схильна до вживання спиртних напоїв, помічена в компанії осіб, що ведуть антигромадський спосіб життя, під час відвідування працівників соціальних служб (06.09.2023) перебувала в стані алкогольного сп`яніння, у теплу пору року проживала з дітьми у дачному масиві «Білий налив» («Дружба») м. Ковеля, де не створені умови для проживання та відпочинку дітей, а пізніше у квартирі на АДРЕСА_1 , співвласником якої вона є, однак таке помешкання не було готовим до зими у повній мірі (була потреба у дровах), допомоги, яку одержує матір, не вистачає на утримання дітей, існувала необхідність у допомозі продуктами харчування. 
Після взяття дітей на облік Служба в справах дітей здійснювала контроль за станом утримання дітей, про що свідчать акти обстеження умов проживання від 15.12.2023, 21.02.2024, 18.07.2024, 08.09.2024. Згідно із зазначеними актами працівниками Служби в справах дітей було встановлено, що мати ОСОБА_2 схильна до вживання спиртних напоїв, помічена в компанії осіб, що ведуть антигромадський спосіб життя. Останні приходили до житла відповідачки на АДРЕСА_1 у вечірній час, розпивають спиртні напої та нецензурно висловлюються, про що скаржаться сусіди.
З акту обстеження умов проживання від 18.07.2024 встановлено, що матір з дітьми за сприяння Ковельського міського центру соціальних служб перебувала у реабілітаційному центрі в м. Нетішин (ГО «Центр допомоги жінкам та дітям «Пенуїл») (а.с.8). Після приїзду в м. Ковель перебувала під наглядом релігійної громади, за кошти якої орендувалося житло на АДРЕСА_2 , двічі на тиждень відвідувала з дітьми зібрання релігійної громади. Продукти харчування та меблі для дітей у житлі наявні частково. Діти влаштовані в ЗДО № 6 м. Ковеля з 12.10.2023.
При обстеженні умов проживання 08.09.2024 працівниками Служби в справах дітей було встановлено, що за вищевказаною адресою проживання відповідача та дітей помешкання не прибране, дитячий одяг брудний, продукти харчування практично відсутні. Ставлення матері до утримання дітей безвідповідальне. Соціальної допомоги на утримання дітей не вистачає, кошти витрачає непродумано, за послуги ЗДО не оплачує, житло продовжують винаймати представники релігійної громади. Матір попереджено про скарги сусідів на те, що у вечірній час в помешканні збираються особи сумнівної поведінки, гучно розмовляють, нецензурно висловлюються.
Згідно з повідомленням ЗДО № 6 від 16.09.2024 впродовж 2023 та 2024 років діти відвідували дошкільний заклад вкрай рідко, їх одяг часто був неохайний та брудний. Мати ставиться безвідповідально до своїх батьківських обов`язків. З 02.09.2024 по 11.09.2024 дітей в садок приводила стороння людина.
За повідомленням Ковельського міського центру соціальних служб від 11.09.2024 відповідач неодноразово змінювала своє місце проживання, сусіди характеризують її вкрай негативно, ніколи не працювала і не бажає працювати, хоча діти влаштовані у дошкільний навчальний заклад. 
З метою лікування від алкогольної залежності, для проходження курсу реабілітації ОСОБА_2 була поміщена у відповідний Центр у м. Нетішин Хмельницької області, але через деякий час відмовилася від проходження цього лікування.
Продовжує вести антигромадський спосіб життя (зловживає алкоголем, спілкується з людьми, які сприяють негативним проявам її поведінки). 
Не має достатнього батьківського потенціалу та бажання змінити ситуацію на краще, не дослухається до порад соціальних працівників і членів релігійної громади, які взяли матір під опіку. 
Не надає для обстеження умов проживання дітей доступу до житла, яке винаймають представники релігійної громади, на телефонні дзвінки не відповідає. 
31.12.2024 малолітніх дітей прийнято до КУ «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Служби в справах дітей Волинської ОДА як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах.
Листом від 09.04.2025 начальник Ковельського РУП ГУНП у Волинській області повідомив Службу у справах дітей Ковельської міської ради, що під час перевірки ОСОБА_2 підтвердилось неналежне виконання нею батьківських обов`язків щодо її дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , у зв`язку з чим складено щодо відповідачки протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП та відібрано пояснення.
З пояснень ОСОБА_2 від 07.04.2025 видно, що остання визнає неналежне виконання нею батьківських обов`язків, не має постійного місця проживання, не працевлаштована, визнає що зловживає алкогольними напоями, розуміє що такі дії можуть призвести до позбавлення її батьківських прав.
22.05.2025 Ковельський міський центр соціальних служб звернувся з листом до Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради з проханням розглянути питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 оскільки остання веде неналежний спосіб життя, не працевлаштувалася, не пройшла курс лікування від алкогольної залежності.
Рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради № 161 від 08.05.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування м. Ковеля «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ».
Згідно відповіді ЗДО № 6 «Світлячок» від 15.09.2025 на запит суду встановлено, що протягом 2023-2024 навчального року малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були влаштовані Службою у справах дітей, рідко відвідували садочок, мама відповідала, що їй немає як довезти дітей до закладу, а згодом взагалі перестала відповідати на дзвінки. Коли дітей приводила у садочок, то одяг дітей часто був брудний, неохайний. Мама ігнорувала батьківські збори, взагалі не цікавилася чим займаються діти у садку, які у них захоплення, коли у дітей свято. Неможливо було зв`язатися з мамою при погіршенні стану здоров`я дітей.
На запит суду Ковельське МТМО надало відповідь від 18.09.2025 про те, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зверталися за медичною допомогою у 2019, 2021, 2025 роках, однак установа не володіє інформацією, хто здійснював їх супровід з дорослих. В медичній інформаційній системі «Доктор Елекс» наявна інформована добровільна згода ОСОБА_2 від 18.02.2025 на проведення діагностики та лікування своїх малолітніх дітей (форма 003-6/о).
КУ «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» 26.09.2025 на запит суду повідомив, що дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідач востаннє відвідувала 28.04.2025. Вона не телефонує до дітей, також не телефонує до працівників центру, про стан здоров`я дітей не цікавиться.
Актом обстеження умов проживання малолітніх дітей за адресою АДРЕСА_1 а від 26.09.2025 встановлено, що за цією адресою відповідач з дітьми не проживає.
Наказом Служби у справах дітей Ковельскої міської ради від 27.10.2025 зобов`язано влаштувати строком на три місяці малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в дитячий будинок сімейного типу сім`ї ОСОБА_8 . Діти були влаштовані до вказаного будинку 28.10.2025, що підтверджується копіями відповідних актів.
Наказом Служби у справах дітей Ковельскої міської ради від 27.01.2025 продовжено строк перебування малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в дитячому будинку сімейного типу сім`ї ОСОБА_8 терміном на три місяці, де діти перебувають і дотепер.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України).
Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені ст. ст. 76-80 ЦПК України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
У цій справі встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 неодноразово перевірялася Службою у справах дітей щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків відносно двох малолітніх дітей. 
Діти перебувають на обліку як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах саме у зв`язку з ухиленням матері від належного виконання батьківських обов`язків.
Діти проживали з матір`ю ОСОБА_2 , яка систематично вживала алкогольні напої, не працювала, не створювала для них належних умов для фізичного та духовного розвитку, фактично ухилялася від виконання батьківських обов`язків, що не заперечувалося останньою у поясненнях, наданих Службі в справах дітей під час обстежень умов проживання, а також Ковельському РУП ГУНП у Волинській області при оформленні документів за фактом її ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Працівниками Служби у справах дітей виконкому Ковельської міської ради та Ковельського міського центру соціальних служб здійснювалася активна робота щодо налагодження побуту та соціальної поведінки відповідачки, з нею проводилася роз`яснювальна робота, її також було влаштовано до реабілітаційного центру для лікування від алкогольної залежності, спільно з представниками релігійної громади винаймалося окреме житло, здійснено допомогу в оформленні соціальної допомоги, влаштовано дітей у дитячий садочок. Однак, відповідач свідомо перервала та відмовилася від проходження розпочатої реабілітації, після повернення до м. Ковеля продовжила вести звичний антисоціальний спосіб життя. 
Нехтування батьківськими обов`язками також виявилося у тому, що мати після влаштування дітей Службою у справах дітей у ЗДО № 6 зрідка відводила дітей у цей дошкільний заклад, не піклувалася про їх чистоту та охайний зовнішній вигляд, не цікавилася успіхами дітей, не відвідувала батьківські збори.
Станом на 07.04.2025 не має постійного місця проживання, не створює для себе та дітей належних умов.
Після прийняття дітей до Центру соціально-психологічної реабілітації, а у подальшому до сім`ї батьків-вихователів, дітьми не цікавилася, не відвідувала їх (востаннє відвідувала їх у квітні 2025 року), не телефонує дітям.
Встановлені обставини свідчать про тривале свідоме нехтування матір`ю її батьківськими обов`язками (з вересня 2023 року і дотепер). 
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді відповідач власної позиції щодо позбавлення її батьківських прав не висловлювала, що свідчить про відсутність інтересу до дітей.
Своєї вини в безвідповідальному ставленні до виконання батьківських обов`язків не усвідомлює, фактично вважає, що і надалі питаннями становлення дітей мають займатися усі інші, а не особисто вона сама.
Згідно з матеріалами справи спеціалісти Служби у справах дітей неодноразово проводили профілактичну роботу з матір`ю дітей щодо належного виконання нею своїх обов`язків, відповідачу неодноразово надавалися випробувальні терміни та рекомендації щодо усунення складних життєвих обставин, проте жодних реальних дій вона не вчиняла.
З часу відібрання дітей (31.12.2024) відповідач не зверталася до Служби у справах дітей та не цікавилася їх станом здоров`я, фізичним, духовним та моральним розвитком, що свідчить про її байдужість до дітей.
Тривала профілактична робота Служби в справах дітей та Ковельського міського центру соціальних служб щодо сім`ї ОСОБА_2 , узятої на облік як такої, що перебуває у складних життєвих обставинах, а також фактична реальна допомога у вирішенні усіх життєвих проблем, які виникли у відповідачки, але не бажання нею самостійно підтримувати усі ці починання і призвели для прийняття висновку органу опіки та піклування м. Ковеля про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затвердженого рішенням виконкому № 181 від 08.05.2025.
Сумніви суду першої інстанції в обґрунтованості такого висновку органу опіки та піклування колегія суддів вважає належним чином необґрунтованими, оскільки самі собою такі сумніви не можуть бути підставою для встановлення фактичної відсутності будь-яких підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідач не була позбавлена права надати необхідні пояснення, які б спростовували висновки уповноваженого органу, зокрема обставини, які передбачають застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 661/2532/17, від 11 грудня 2024 року в справі № 199/5456/23).
Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази свідомого, тривалого ухилення матері від виконання нею батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , така бездіяльність відповідача є умисною, що є достатнім для висновку про позбавлення відповідача батьківських прав. Докази, що містяться в матеріалах справи, узгоджуються з обставинами, викладеними у позові та не спростовані відповідачем.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дітей, відповідач не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав за обставинами цієї справи не може свідчити про її інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку. 
У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20) зроблено такий висновок: «[…] Лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав».
У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, виходив із того, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, саме лише заперечення відповідача проти позбавлення її батьківських прав не може розцінюватися, як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав.
Суд першої інстанції, відмовляючи в позові та попереджаючи ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, не оцінив, що малолітні діти були відібрані у примусовому порядку від матері та поміщені з 31.12.2024 у Комунальну установу «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», а у подальшому з 27.10.2025 і дотепер – тимчасово влаштовані у дитячий будинок сімейного типу сім`ї ОСОБА_8 , що фактично уже вважається попередженням про необхідність зміни свого ставлення до виконання батьківських обов`язків. Зважаючи, що вказані обставини мали місце ще у 2024 році, а діти були взяті на облік у Службу ще у 2023 році, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну ОСОБА_2 свого відношення до обов`язків матері в сторону покращення. 
Апеляційний суд звертає увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав не тягне для неї невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Ураховуючи наведені обставини справи, норми законодавства та судової практики, апеляційний суд доходить висновку про доведеність позивачем заявлених ним вимог та необхідність задоволення позову про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , оскільки відповідач тривало, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками (більше двох років); ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітніх дітей призвело до відсутності психоемоційного зв`язку між матір`ю та дітьми; при встановлених обставинах існують справжні небезпечні умови для життя та здоров`я дітей; вжиття тимчасових проміжних заходів (неодноразові профілактичні бесіди, попередження, відібрання дітей, допомога у влаштуванні дітей у дошкільний заклад, в оформленні соціальної допомоги, забезпечення житлом за рахунок релігійної громади) не дали позитивних результатів і таке втручання у демократичному суспільстві у сімейне життя є виправданим і пропорційним з огляду на те, що цього нагально потребують інтереси дітей, до яких мати не виявляла материнського піклування. Така поведінка матері відносно своїх дітей дає підстави для висновку про її неспроможність виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дітей.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в позові про позбавлення батьківських прав зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, без належного дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового судового рішення – про задоволення позову.
Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення аліментів сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, а також задоволенням позову та апеляційної скарги щодо однієї з позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір, який підлягав сплаті юридичною особою за подання позовної заяви у розмірі 6 056 грн (по 3 028 грн за дві окремі позовні вимоги) та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн (щодо оскарження однієї позовної вимоги) необхідно у загальному розмірі 10 598 грн (6 056+4 542) стягнути з відповідачки ОСОБА_2 в дохід держави.
Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В : 
Апеляційну скаргу позивача виконавчого комітету Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклування задовольнити.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2026 року в оскаржуваній частині щодо вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2026 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 10 598 (десять тисяч п`ятсот дев`яносно вісім) грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді