УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6051/25 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М. 
Категорія 84 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,
за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/6051/25 за  заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Лук`янець Олени Олександрівни, на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 3 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Зосименка О. М.., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати судовий наказ Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2025 року у справі №295/6051/25 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування поданої заяви вказала, що на даний час тривалий час разом з дітьми проживає в Республіці Польща, у місті Люблін, де її неповнолітні діти навчаються у школі, підстав для подальшого стягнення з неї аліментів на користь батька дітей немає, тому просить заяву задовольнити.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 3 вересня 2025 року заяву задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ, виданий Богунським районним судом м. Житомира від 15.05.2025 року у справі 295/6051/25 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменів на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06.05.2025 року та до досягнення дітьми повноліття.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Лук`янець О.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовити.
Зокрема, зазначає, що представник ОСОБА_1 – адвокат Козир В.К., не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають зі ОСОБА_1 . 
У заяві про визнання судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2025 року у справі №295/6051/25 таким, що не підлягає виконанню, зазначено, що неповнолітні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянами Республіки Польща і проживають та навчаються на її території, разом з матір`ю.
Однак судовий наказ Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2025 року у справі №295/6051/25 прийнятий про стягнення з громадянки України ОСОБА_1 на користь громадянина України ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06.05.2025 року та до досягнення дітьми повноліття.
З цього вбачається, що у заяві про визнання судового наказу від 15.05.2025 року таким, що не підлягає виконанню, й безпосередньо в самому судовому наказі Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2025 у справі №295/6051/25 містяться розбіжності у даті народження ОСОБА_3 .
Крім того, висновок суду про те, що ОСОБА_2 в даний час проживає на території Україні, є помилковим.
Під час розгляду даної справи суд ставив питання представникам сторін тільки про місце проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , однак від суду не було питання, чи в даний час батько дітей ОСОБА_2 проживає на території Україні. Проте він так само, як і його діти, проживає в Республіці Польща. Однак, так як вони є громадянами України, батько дітей захищає їх права на території України. Тому перебування дітей у даний час в Республіці Польща не є підставою задоволення заяви про визнання судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2025 року таким, що не підлягає виконанню, а тільки доводить факт перебування дітей в безпечному місці, поки в Україні йде війна, разом з батьком. 
Також існують сумніви щодо неупередженості адвоката , та як незрозуміло, в інтересах кого він діє, якщо ОСОБА_10 до Окружного суду у м. Люблін III Цивільне сімейне відділення Республіки Польща, надала процесуальний документ 16.07.2025 року про те, що станом на цю дату не знає про судові процеси відносно неї в Україні. 
Зауважує, що матеріали справи не містять належних доказів того, що адвокат Козир В.К. є представником ОСОБА_1 ..
Вказує, що у разі незгоди із судовим наказом боржниця має можливість подати позовну заяву про зменшення розміру аліментів або заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. 
Звертає увагу суду на те, що 03.09.2025 року було відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Зосименка О.М. та розглянуто справу по суті.
А тому оскаржувана ухвала від 03.09.2025 року є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає безумовному скасуванню.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 15.05.2025 року Богунським районним судом м. Житомира видано судовий наказ про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменів на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06.05.2025 та до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до довідки від 16.05.2025 року встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 5F-класі початкової школи № 58 міста Люблін у 2024/2025 навчальному році. Домашня адреса: АДРЕСА_1 .
Також згідно з довідкою від 16.05.2025 року встановлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 3F-класі початкової школи № 58 міста Люблін у 2024/2025 навчальному році. Домашня адреса: АДРЕСА_1 .
Представниками сторін не заперечувався відомості, що мати дітей ОСОБА_1 проживає у Польщі, а батько – стягувач у справі - проживає на даний час в Україні та у Богунському районному суді м. Житомира на розгляді перебуває цивільна справа щодо визначення місця проживання дітей.
Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа (документа) таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, не є виключним.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.
Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Таким чином, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли відсутня матеріальна передумова для його виконання, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого документа.
При розгляді питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, умовами вирішення такого питання є:наявність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; необхідність відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження з одночасною неможливістю відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження в інший спосіб, крім визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів зазначає, що сутність визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника виконати судове рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа або наявність інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.
Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лук`янець Олени Олександрівни, залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 3 вересня 2025 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: