Справа № 523/12987/25
Провадження №2/523/2814/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" травня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Бокова О.М.,
за участю секретарів судового засідання Сідорової К.Ю., Шаріпової Ю.М.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
третьої особи - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі суду № 7 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Ільїчов С.Д. , звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, згідно якої просила суд встановити їй факт спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто по день його смерті та встановити факт перебування ОСОБА_1 , на утриманні ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 при безпосередній участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 з 2016 року проживала спільно без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , характер стосунків між ними відповідав подружнім. Під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_7 . Після народження дитини заявник зареєструвала сина самостійно і в Книзі реєстрації народжень запис про батька був зроблений з її слів, тобто на підставі ст. 135 СК України. Таке рішення про реєстрацію дитини, заявником було прийнято виходячи з того факту, що на час народження сина вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , хоча спільно проживали та підтримували повноцінні сімейні стосунки, що визначені положенням ст. 3 СК України.
В 2020 році позивач та ОСОБА_8 переїхали та стали проживати за адресою: АДРЕСА_2 , в орендованій ОСОБА_8 квартирі. За вказаною адресою вони проживали, вели спільне господарство та разом виховували їх сина, дбали один про одного та мали спільний сімейний бюджет. Заявник не працювала, на прохання ОСОБА_6 займалась господарством та вихованням їх дитини, оскільки син ОСОБА_7 має статус дитини-інваліда та потребує стороннього догляду. ОСОБА_8 працював неофіційно, проте мав стабільний заробіток, що був постійним і основним джерелом існування їх сім`ї.
У зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, 31 серпня 2024 року ОСОБА_5 було мобілізовано ІНФОРМАЦІЯ_4 до ЗСУ та останнім часом він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Весь цей час позивач спілкувалась з ОСОБА_6 по телефону та підтримувала зв`язок із чоловіком, він цікавився її життям та життя їх спільної дитини, вони обговорювали сімейні та побутові питання, ОСОБА_8 передавав по кілька разів на місяць кошти на їх з сином утримання, шляхом переведення грошових коштів на картковий рахунок заявника та під час останньої розмови обговорювали можливість реєстрації шлюбу. 
Також, вже перебуваючи на військовій службі, ОСОБА_8 03.10.2024 року було подано до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області позовну заяву про визнання батьківства відносно сина ОСОБА_7 . У провадженні судді Козятинського міськрайонного суду Петухової Н.О., перебувала справа за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог до предмета спору: Служба у справах дітей Якушинецької сільської ради як орган опіки та піклування, Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства (справа № 133/3062/24 від 05.10.2024). Підготовче судове засідання було призначено на 18.03.2025 року о 10:30 год. Відтак, за життя ОСОБА_8 мав наміри офіційно зареєструвати шлюб та визнати батьківство над дитиною.
Разом з цим, в листопаді 2024 року на адресу матері ОСОБА_6 - ОСОБА_3 від ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшло сповіщення про те, що ОСОБА_5 , стрілець - номер обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі нп. Північне Бахмутського району Донецької області при безпосередній участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією рф проти України. 13.11.2024 року позивачем та ОСОБА_9 в приміщенні ДСУ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» було проведено впізнання тіла загиблого військовослужбовця за наслідками якого ними було ідентифіковано особу як ОСОБА_5 , після чого отримано лікарське свідоцтво про смерть № 2293не/2172с від 13.11.2024 року та довідку про причину смерті.
Представник позивача наголосив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2016 року і до моменту його загибелі проживали разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, фактично виконували права та обов`язки подружжя, спільно виховували сина ОСОБА_7 . Заявник разом із дитиною повністю перебували на утриманні ОСОБА_6 і його допомога була для них єдиним, постійним та основним джерелом доходів та мала значення для забезпечення їх з дитиною існування. У зв`язку з чим просив позовну заяву задовольнити.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, а також перебування на утриманні ОСОБА_5 має значення для захисту матеріальних інтересів позивача, в тому числі права на отримання допомоги від держави, як дружині загиблого військовослужбовця.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 12.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
На адресу суду 21.08.2025 року (вх. №33919) за підписом представника третьої особи ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_27 надійшли пояснення щодо позову. 
Згідно пояснень третьої особи зазначено, що Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. 
Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 
Правило ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. 
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.
Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.11.2024 № 4310 «Про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_5 » та з метою уточнення причин і умов, що сприяли зникненню безвісти солдата ОСОБА_5 , стрільця - номера обслуги ІНФОРМАЦІЯ_14 військової частини НОМЕР_1 було проведено службове розслідування. В ході проведення службового розслідування досліджено рапорт командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2024 № 41718, згідно з яким 07.11.2024, з 15:34 по 17:07, противник здійснив штурмові дії на вогневу позицію особового складу в районі населеного пункту Північне Бахмутського району Донецької області, внаслідок чого, виконуючи бойове завдання, зник безвісти солдат ОСОБА_5. Доповіддю командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2024 №0666/38/2/6493дск було підтверджено встановлені підрозділом фактичні обставини зникнення безвісти солдата ОСОБА_5 07.11.2024 в районі населеного пункту Північне Бахмутського району Донецької області. 
Обставини зникнення безвісти солдата ОСОБА_5 07.11.2024 в районі населеного пункту Північне Бахмутського району Донецької області внаслідок штурмових дій противником підтверджено журналом бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2024 № 3/61т за 07.11.2024. Копію сповіщення про зникнення безвісти солдата ОСОБА_5 , стрільця - номера обслуги ІНФОРМАЦІЯ_14 військової частини НОМЕР_1 , 1986 року народження, від 08.11.2024 № 308 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
За результатами проведеного службового розслідування, було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 04.12.2024 №3353, відповідно до якого, слід було вважати загибель солдата ОСОБА_5 , 1986 року народження, стрільця - номера обслуги ІНФОРМАЦІЯ_14 військової частини НОМЕР_1 , який вважався зниклим безвісти, такою, що настала внаслідок штурмових дій противником, від вибухової травми, інших комбінацій розтрощень, які включають декілька ділянок тіла, ушкоджень внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та осколків, під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Північне Торецької міської громади Бахмутського району Донецької області, 07.11.2024, при безпосередній його участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. 
Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Загибель солдата ОСОБА_5 не є наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
З урахуванням викладеного просив врахувати зазначені пояснення при розгляді справи (а.с.82-90 том №1). 
До письмових пояснень надано копії документів, на які представник посилається у поясненнях. 
Також, 05.09.2025 року (вх. №36088) за підписом представника третьої особи Міністерства Оброни України ОСОБА_28 надійшли пояснення третьої особи щодо позову. 
Згідно яких представник зазначив, що в своїй заяві Заявниця зазначає, що з січня 2016 року почала проживати разом із ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, побут та дозвілля. Шлюб не реєстрували, оскільки у цьому не було потреби.
Стосовно підтвердження свідками факту спільного проживання Заявниці із загиблим та спільних фотокарток, слід взяти до уваги правові висновки, які вказані у постанові Верховного Суду, а саме: КЦС ВС від 17.01.2024 справа №759/14906/18: …самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В своїй заяві Заявниця зазначає, що спільно проживала разом із ОСОБА_5 за однією адресою: АДРЕСА_2 , необхідно взяти до уваги висновки у постанові КЦС ВС від 17.01.2024 по справі №759/14906/18 де зазначено, що: спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. 
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. 
При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Також, у постанові КЦС ВС від 17.01.2024 по справі №759/14906/18, зазначено: «… сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю». 
Відповідно до п.1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України, поняття шлюбу: 1. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. 2. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Метою встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу Заявниця зазначає: реалізація права на отримання пільг та виплат сім`ям загиблих військовослужбовців. 
Також, представник зазначає, та просить суд звернути увагу, що у своїй заяві Заявниця взагалі нічого не зазначає про інших родичів ОСОБА_5 (крім матері) та не додає ніяких доказів для підтвердження факту їх відсутності. 
Таким чином, третій особі не відомо, чи перебував загиблий у зареєстрованому шлюбі, чи є в нього діти та інші родичі, які після загибелі військовослужбовця набувають право на отримання відповідних виплат, отже, у справі, наявний спір про право(сповіщення сім`ї від ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13.11.2024 року №258 про загибель ОСОБА_5 адресоване не Заявниці, а його матері ОСОБА_3 ), але відповідачем матір загиблого не зазначена. Вищевказані обставини, свідчать про можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. Міністерство оборони України звертає увагу суду, що при розгляді даної заяви до учасників справи повинні бути залученні всі особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.
Щодо факту перебування на утриманні:
Абзацами першим, другим пункту 2 Постанови № 168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( у редакції, чинній на день загибелі військовослужбовця), крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі агресору, а саме: членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Як вбачається із заяви та доданих до неї матеріалів, загибель військовослужбовця ОСОБА_5 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є зазначена дата.
В своїй заяві Заявниця зазначає, що перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 . 
Питання визначення особи, що перебувала на утриманні визначено у законодавстві: так, у статті 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. 
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Члени сімей осіб, зазначених у пункті 5 частини першої цієї статті, або їх представники мають право відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг" подати заяву про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, у тому числі засобами Реєстру та/або Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони, та/або Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, до органу, уповноваженого встановлювати статус сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України. У такій заяві зазначаються відомості, необхідні для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, а також додаються копії відповідних документів, засвідчені підписом суб`єкта звернення (за наявності). 
Якщо особа, яка подає заяву про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, не володіє такими відомостями (документами), орган, уповноважений встановлювати статус сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, витребовує такі відомості (документи) за запитом в уповноваженого органу або особи в рамках міжвідомчої взаємодії суб`єктів владних повноважень, але не пізніше ніж через п`ять календарних днів від дати надходження такої заяви. Уповноважений орган або особа зобов`язані надати запитувані відомості (документи) або обґрунтувати причину відмови у наданні не пізніше ніж через 15 календарних днів від дати надходження такого запиту. Не пізніше ніж через 10 календарних днів після отримання відомостей (документів) орган, уповноважений встановлювати статус сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, приймає рішення про надання відповідного статусу. Отже, Заявниця не скористалась правом позасудового порядку встановлення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця.
З урахуванням викладеного, представник третьої особи просить: заяву ОСОБА_11 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебуванні на утриманні - залишити без задоволення (а.с.97-106). 
В подальшому, 10.11.2025 року (вх. №47411) на адресу суду за підписом представника позивача адвоката Ільїчова С.Д. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копію рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.09.2025 року у справі №521/8030/25 про встановлення факту батьківства (а.с.127-131том №1).
Також, 17.11.2025 року (вх. №48773) надійшло клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_12 (а.с.133-134) та 28.11.2025 року (вх. №50876) про виклик свідка ОСОБА_3 (а.с.144-145).
Також, 19.12.2025 року (вх. №55150) надійшло клопотання за підписом представника позивач про долучення доказів, а саме особистого листування між позивачем та контактною особою ВЧ з приводу даних щодо ОСОБА_5 (а.с.161-162). 
В подальшому, 22.12.2025 року (вх. №55389) надійшли додаткові пояснення по справі за підписом представника позивача ОСОБА_2 . 
Відповідно до яких представник позивача зазначила, що як вже зазначалось раніше у позові, позивач ОСОБА_1 з 2016 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 . 
Як подружжя вони мали спільний побут, вели спільне господарство та фактично створили сім`ю. 
Під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син ОСОБА_13 . ОСОБА_5 проживав разом з родиною, допомагав у вихованні сина, догляді за ним та повністю забезпечував матеріальні потреби родини. 
ОСОБА_5 забирав позивача та дитину з пологового будинку, був присутній на хрещенні дитини, тобто повноцінно брав участь у житті сім`ї. Тобто, ОСОБА_5 виступав єдиним гарантом матеріального добробуту родини. Саме за кошти ОСОБА_5 здійснювалося облаштування побуту, придбання дитячих речей, продуктів харчування, оплата комунальних послуг, оренди житла, тощо. ОСОБА_13 має статус дитини з інвалідністю, що підтверджується копією довідки №104 від 10.04.2024, копія якої була долучена до матеріалів справи. Також, отриманою 06.03.2026 на запит адвоката Ільїчова С.Д. відповіддю №0327/03/26-О від КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР додатково підтверджується, що неповнолітній ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перебуває під наглядом лікаря-психіатра КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР з 30.11.2023 року по теперішній час. З 14.03.2024 по 28.03.2024 року ОСОБА_15 перебував на стаціонарному обстеженні в КНП «ОООМЦПЗ» OOP у відділенні №9 було встановлено діагноз: Легка розумова відсталість із емоційно-вольовими порушеннями (F 70.1). 
Ускладнення основного діагнозу: Системний недорозвиток мовлення тяжкого ступеню. Стерта дизартрія. З 04.04.2024 по 04.04.2026 року дитина має статус дитини з інвалідністю терміном на 2 роки. Довідка №104 (форма 080-1/0) про потребу дитини (дитина з інвалідністю) у домашньому догляді була видана 04.04.2025 року, додатково зазначено у Протоколі засідання ЛКК №17 від 02.04.2024 року, копія відповіді, разом з додатками долучається до матеріалів справи. З наведеного вище вбачається, що через стан здоров`я ОСОБА_7 потребує систематичного лікування, медичного спостереження, а також регулярних занять з логопедом та психологом. У зв`язку з цим, позивач постійно здійснювала догляд за сином, перебуваючи з ним вдома для забезпечення належного лікування та розвитку.
Оскільки позивач була змушена присвячувати основну частину свого часу забезпеченню життєдіяльності та лікуванню сина, перебуваючи з ним вдома, основним та постійним джерелом засобів для існування її та сина була матеріальна допомога та повне фінансове забезпечення з боку загиблого чоловіка ОСОБА_5 . 
На підтвердження вищевикладеного до матеріалів заяви додаються довідки про застраховану особу (форми ОК-5) як загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 , так і позивача - ОСОБА_1 . 
Порівняльний аналіз доходів за період з 01.01.2019 року і до моменту загибелі чоловіка беззаперечно свідчить про повну фінансову залежність позивача від матеріального забезпечення ОСОБА_5 . 
Так, дохід ОСОБА_5 становив: за 2019 рік - 80 689 грн; за 2020 рік - 77 759 грн; за 2021 рік - 88 632 грн; за 2022 рік - 85 309 грн; за 2023 рік - 24 483 грн; за січень - жовтень 2024 року - 42 099 грн. 
В той час як дохід позивача за аналогічні періоди був значно нижчим, зважаючи на те, що більшість відображених у довідці сум є соціальною допомогою, яку ОСОБА_1 отримувала і отримує від держави, у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю. 
З урахуванням викладеного, представник позивача просить врахувати, що ці виплати не є заробітною платою та не свідчать про трудову діяльність позивача. 
Натомість як вбачається з довідки ОК-5 ОСОБА_5 , останній був працевлаштований та отримував стабільних дохід, який він спрямовував на утримання своєї родини. 
Тобто, саме ОСОБА_5 фактично забезпечував основні матеріальні потреби сім`ї, оплачував житло, купував продукти харчування та необхідні речі для позивача і дитини. Обставини спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини, а також факт перебування позивача на утриманні ОСОБА_5 , засвідчили допитані у попередніх судових засіданнях свідки. Їх покази у сукупності з іншими доказами доводять, що саме загиблий брав на себе повний фінансовий тягар та забезпечував основні потреби родини і його допомога була постійним та основним джерелом існування для позивача та їх спільної дитини. 
З огляду на викладене, зокрема на тривале спільне проживання з 2016 року, ведення спільного господарства та народження спільного сина вбачається стійкий характер сімейних відносин між позивачем та ОСОБА_5 . Стан здоров`я дитини та необхідність догляду за нею фактично позбавляли позивача можливості працевлаштуватись та отримувати стабільний дохід. 
За таких обставин, зважаючи суттєву різницю отримуваних ОСОБА_1 та ОСОБА_5 доходів та об`єктивну неможливість позивача щодо самостійного забезпечення, просила суд визнати доведеним факт, що ОСОБА_5 протягом усього часу спільного життя фактично здійснював повне матеріальне утримання позивача, яке було життєво необхідним для підтримки належного рівня життя, тобто встановити факт перебування на його утриманні (а.с.169-175 том №1).
Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.177 том №1).
В подальшому, на адресу суду за підписом позивача надійшло клопотання про конкретизацію обставин звернення до суду, відповідно до якого позивач зазначає, що вважає за доцільне зазначити, що встановлення даного факту, як проживання без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки та перебування на утриманні, має для позивача юридичне значення та не обмежується лише майновим інтересом. Крім права на отримання матеріальної допомоги та соціальних виплат, встановлення цього факту є необхідним для офіційного підтвердження статусу як члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 без чіткого визначення цієї мети та її відображення у судовому рішенні, реалізація прав позивача на соціальні гарантії, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та член їх сімей», буде не можливо (а.с.182-184 том №1). 
В подальшому, на адресу суду 09.04.2026 року (вх. №16757) за підписом представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до якого представник позивача поновити строки на звернення з клопотанням та долучити до матеріалів справи докази, а саме лист КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР, медичний висновок №173, довідку форму ОК-07 щодо ОСОБА_1 за 2011р. по 2025 рік, довідку про перебування дитини на стаціонарному обстеженні з 14.03.2024 року по 28.03.2024 рік. Епікриз, медичний висновок №173 від 04.04.2024 року, форму ОК-5 щодо ОСОБА_5 з 2005 по 2025 рік, протокол обстеження, лист КНП «Дитяча міська поліклініка №2» ОМР щодо огляду дитини та звернень за медичної допомоги, виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, лист-відповідь на запит Одеського закладу Дошкільної освіти «Ясла-Садок» №121 Комбінованого типу ОМР, довідки Департаменту охорони здоров`я КНП «Дитяча міська клінічна лікарня №2» (а.с.207-243 том №1). 
Також, на адресу суду 09.04.2026 року (вх. №16756) надійшли додаткові пояснення у справі (а.с.244-247). 
Крім іншого, 16.04.2026 року (вх.№17995) на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі за підписом представника позивача, відповідно до яких представник зазначила та підкреслила обставини щодо позовних вимог (а.с.47-51 том №2). 
Також, 20.04.2026 року (вх. №18439) надійшло клопотання про долучення доказів, та поновлення строку на звернення з даним клопотанням. Відповідно до якого представник позивача просить долучити висновок про повторну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи, дата проведення повторної оцінки 24.03.2026 рік.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник позивача зазначила, що задоволення даного позову має для позивача суттєве значення, оскільки позивач та дитина отримають соціальний захист, як родина військово службового. 
Позивач зазначила, що надані докази щодо стану здоров`я дитини підтверджують, що дитина потребує особливої уваги та догляду, дитина часто потребує обстеження лікарями, що підтверджує факт того, що позивач перебувала на утриманні ОСОБА_5 . 
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про час та місце слухання справи повідомлений до суду не з`явився про причини не явки суду не повідомив, з будь якими заявами на адресу суду не звертався, відзиву або заперечень на позов не надав.
Треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_3 про час та місце слухання справи повідомлені, про причини не явки суду не повідомили. 
Заслухавши думку позивача та її представника, що можливості розгляду справи у відсутність відповідача та третіх осіб, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи, у відсутність відповідача та третіх осіб, в заочному порядку, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено.
Дослідивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши докази на підтвердження обставин викладених в позові в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Щодо клопотання представника позивача про долучення доказів та поновлення строку на звернення суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч.ч.1, 4, 6 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
Постанова КЦС ВС від 15.06.2022 у справі № 477/1366/20 містить висновок про те, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати зловживань та ухилення від отримання інформації про рух справи.
ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ «Перетяка та Шереметьев проти України», заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) від 28 листопада 1999 року, пункт 61).
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), пункт 52).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).
З урахуванням предмету позову, що пов`язано з соціальним захистом позивача суд дійшов висновку щодо задоволення клопотання представника позивача та поновлення строку на подання клопотань про долучення доказів. 
Так, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту перебування на утриманні чоловіка, позивач зазначила, що в 2016 році вона та ОСОБА_5 стали проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання у них народилась дитина. Син ОСОБА_7 , 2018 року народження. Обставинами звернення до суду стало те, що ОСОБА_5 було мобілізовано, останній загинув під час виконання бойового завдання, а тому позивач звертається до суду з даним позовом. 
Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, судом досліджуються наступні докази. 
Згідно копії договору оренди квартири від 12.11.2020 року, встановлено, що ОСОБА_5 орендував квартиру АДРЕСА_3 (а.с.24). 
Згідно копії свідоцтва про народження встановлено, що ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками зазначені: ОСОБА_17 та ОСОБА_1 (а.с.22).
Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 ініціював судовий процес та подав позов до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області про визнання батьківства. Згідно вказаного позову про визнання батьківства, позивач, тобто ОСОБА_5 зазначав, що під час спільного проживання з ОСОБА_1 у них народився син ОСОБА_7 . 
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.10.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду. 
В подальшому, ухвалою суду було закрито провадження у справі з підстав того, що позивач помер (а.с.54). 
Разом з цим, судом встановлено, що рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.09.2025 року (справа №521/8030/25) заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства було задоволено. 
Встановлено факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі нп. Північне Бахмутського району Донецької області при безпосередній участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, відносно сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця міста Одеси. 
Рішенням суду зазначено про внесення змін до актового запису про народження дитини, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_19 » на « ОСОБА_20 », у відомостях про батька дитини записати: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.127-133). 
Допитані в судовому засіданні 05.02.2026 року (а.с.190-192) свідки - ОСОБА_21 та ОСОБА_3 суду пояснили наступне. 
Так, свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що позивача та її родину знає з 2004 року, зазначила, що вони разом працювали з ОСОБА_1 , ходили разом до магазинів, базару, до лікарні. Житло в якому проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_22 було орендовано та за нього платив ОСОБА_5 . Зазначила, що він хотів офіційно одружитися з ОСОБА_1 , але його загибель завадила даним планам. Зазначила, що саме ОСОБА_5 забезпечував родину всім необхідним, продуктами харчування, одягом. 
Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що позивач приходиться їй невісткою, оскільки ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 проживала разом, як чоловік та дружина, пояснила, що їй добре відомо про всі обставини щодо їх життя, оскільки вона, через стан свого здоров`я проживала з ними в одній квартирі. Свідок зазначила, що її онук ОСОБА_7 часто хворів, ОСОБА_1 вимушена була постійно знаходитись з ним, а тому всі потреби сім`ї, що забезпечення грішми, продуктами та одягом були покладені на її сина. Вказала, що її син ОСОБА_5 працював на радіо ринку охоронцем. 
Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.
Судом прийнято до уваги, що свідки надавали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто. Покази свідків узгоджуються з поясненнями позивача та представника позивача і не суперечать матеріалам справи, тому судом прийнято до уваги покази вказаних свідків.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Щодо обставин загибелі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , судом встановлено наступне. 
Відповідно до листа сповіщення сім`ї № 258 адресованого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 зазначено, що Ваш син, стрілець - номер обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_3 , солдат ОСОБА_5 , 1986 року народження, призваний на військову службу по мобілізації 31.08.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , який вважається зниклим безвісті, вірний військовій присязі, у бою за нашу Батьківщину, виявивши стійкість і мужність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у районі населеного пункту Північне, Бахмутського району, Донецької області при безпосередній участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України (а.с.28). 
Так, відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №2622, місце смерті: Україна, Донецька область, Бахмутський район Північне (а.с.34). 
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.
З даного приводу суд зазначає, що згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_5 , встановлено, що останній перебував в зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_26 , який було зареєстровано 29.09.2007 року, актовий запис № 494 (а.с.27). 
Разом з цим, судом, з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2013 року (справа №522/6877/13) шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_26 зареєстрований 29.09.2007 року, актовий запис №494 - розірвано. 
Отже, судом встановлено, що в період з 2016 року (період з якого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стали проживати разом) останні в зареєстрованих шлюбах не перебували. 
Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Як встановлено судом в ході розгляду справи, що й підтверджено письмовими доказами, а саме договором оренди, та показами свідків, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали в орендованій квартирі, між сторонами були відносини, що притаманні подружжю, мати померлого ОСОБА_5 називає ОСОБА_1 своєю невісткою. 
Встановлено, що у сторін народилась дитина син ОСОБА_7 , батьківство щодо якого було встановлено судовим рішенням. 
Також, з наданого позивачем листування встановлено, що остання вела листування з приводу обставин того, що ОСОБА_5 не виходить на зв`язок. 
Так, в даному листуванні вона звертається з питань щодо свого чоловіка, як дружина, з`ясовує обставини щодо нього, та отримує повідомлення про його загибель (а.с.163-168 том №1). 
Статтею 1 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" до числа близьких родичів та членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зокрема, віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Статтею 6 цього Закону визначені права близьких родичів, зокрема, близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право: на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме); на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України; на безоплатну правничу допомогу відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Отже, з урахуванням досліджених доказів та виходячи з норм права, що підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позивачем доведені обставини позову на які вона посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а відтак, позов в частині встановлення факту проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню. 
Щодо вимоги про встановлення факту перебування на утриманні, суд виходить з наступного. 
Встановлення факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_5 , який загинув, має для позивача юридичне значення і потрібне їй для визнання її права на отримання одноразової грошової допомоги.
Щодо вказаної позовної вимоги, позивач зазначила, що вона разом з дитиною повністю перебували на утриманні ОСОБА_5 , його матеріальна допомога була для них єдиним, постійним та основним джерелом доходів та мала значення для забезпечення їх з дитиною існування. 
Виходячи з мети встановлення заявником факту перебування на утриманні, суду необхідно встановити, чи входить вона до кола осіб, що мають право на такі виплати згідно з вимогами, передбаченими Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (в редакції чинній на момент загибелі військовослужбовця).
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовців (далі одноразова грошова допомога) гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пп.1 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.
Пунктом 2 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент загибелі військовослужбовця) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян РФ або РБ та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Згідно зі ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Стаття 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає членів сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника. 
Так, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). 
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. 
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули в період проходження служби, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті «а» статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту «д» частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні. Для батьків і дружин (чоловіків) окремих категорій загиблих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом Кабінет Міністрів України може встановлювати інші умови призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
На підтвердження факту перебування позивача на повному утриманні ОСОБА_5 позивачем надано наступні докази. 
Так, відповідно до довідки про застраховану особу (форми ОК-5) дохід ОСОБА_5 становив: 
за 2019 рік - 80 689 грн 
за 2020 рік - 77 759 грн. 
за 2021 рік - 88 632 грн. 
за 2022 рік - 85 309 грн 
за 2023 рік - 24 483 грн. 
за січень-жовтень 2024 року - 42 099 грн. 
Так, відповідно до додаткових пояснень наданих на позов (а.с.47-51), представник позивача зазначає, що дохід позивача за аналогічні періоди був значно нижчим, зважаючи на те, що більшість відображених у довідці сум є соціальною допомогою, яку ОСОБА_1 отримувала і отримує від держави, у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю. 
Представник зазначає, та просить суд врахувати, що ці виплати не є заробітною платою та не свідчать про трудову діяльність позивача. Натомість як вбачається з довідки ОК-5 ОСОБА_5 , останній був працевлаштований та отримував стабільних дохід, який він спрямовував на утримання своєї родини. Тобто, саме ОСОБА_5 фактично забезпечував основні матеріальні потреби сім`ї, оплачував житло, купував продукти харчування та необхідні речі для позивача і дитини.
Так, відповідно до довідки форми ОК-7 виданої Пенсійним фондом України на застраховану особу ОСОБА_1 встановлено: 
За 2019 рік - 50 076, 00 грн 
За 2020 рік - 57 784, 00 грн. 
За 2021 рік - 71 241, 94 грн 
За 2023 рік - 40 200 грн. 
За 2024 рік - 61 800 грн 
За 2025 рік - 36 900, 00 грн. 
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами представника позивача, що з урахуванням порівняльного аналізу за 2019 по 2025 року доходи ОСОБА_5 є більшими ніж ОСОБА_1 . 

Також, з даної довідки встановлено, що за 2022 рік відомості про доходи ОСОБА_1 взагалі відсутні. 
Відповідно до довідки наданої на адвокатський запит КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР від 07.04.2026 року встановлено, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , під наглядом лікаря-психіатра КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР перебуває з 30.11.2023 року по теперішній час.
Довідка №104 (форма 080-1/0) про потребу дитини (дитина з інвалідністю) у домашньому догляді була видана 04.04.2025 року (а.с.6 том №2). 
Також, відповідно до листа КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР встановлено, що з 14.03.2024 року по 28.03.2024 рік ОСОБА_15 перебував на стаціонарному обстеженні в КНП «ОООМЦПЗ» ООР у відділенні № 9, було встановлено діагноз : Легка розумова відсталість, із емоційно-вольовими порушеннями (F 70.1). 
З 04.04.2024 року по 04.04.2026 рік - дитина має статус дитини з інвалідністю (а.с.14). 
На підтвердження факту, що позивач перебувала на утриманні ОСОБА_5 , з підстав потреби догляду за сином, що пов`язано зі здоров`ям останнього, судом досліджується лист КНП «Дитяча міська поліклініка № 2» ОМР від 27.03.2026 року, згідно якої встановлено, що протягом 2019 року були звернення до лікаря з приводу: профілактичного огляду лікарем-педіатром - 12 разів (3 патронажа педіатром вдома). У 2020 році профілактичний огляд педіатром та проведення профілактичних щеплень. На протязі року був лабораторно обстежений. 
У 2021 році звертався з приводу профілактичного огляду педіатра та проведення профілактичних щеплень. 
У 2022 році звертався з приводу затримки мовленнєвого розвитку по типу сенсорно-моторної алалії, скерований до логопеда. 
У 2023 році звертались 7 разів. У 2024 році було 9 звернень. У 2015 році було 19 звернень. 
У довідці зазначено, що МВТН по догляду за хворою дитиною мати не отримувала.
Довідка про потребу дитини у домашньому догляді не видавалась.Дитина не потребує стороннього догляду, відвідує ДНЗ № 121 (а.с.29-31). Суд критично ставиться до даних висновків з урахування віку та встановленого діагнозу дитині. 
Отже, з досліджених документів, встановлено що дитина, ОСОБА_15 є з 2019 року часто хворів, що відповідно підтверджує, факт того, що позивач ОСОБА_1 загалом перебувала дома та здійснювала догляд за дитиною. 
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником.
В листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.
Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18.
Отже, вирішуючи позовні вимоги щодо перебування позивача на утриманні, судом встановлено, що в 2018 році у ОСОБА_22 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_7 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 . 
В розрізі порівняльного аналізу щодо доходів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 встановлено, що дохід ОСОБА_5 є вищим, а відтак суд вважає, що позивачем доведено факт того, що вона перебувала на утримання ОСОБА_5 та допомога, яка ним надавалась останній мала постійних характер та була основним джерелом засобів до існування.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд наголошує на тому, що статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки обставини на які посилається позивач у своєму позові щодо підстав скасування наказу, акту та рішення трудової комісії, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а відтак, позов задоволенню не підлягає. 
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). 
З урахуванням того, що суд доходить висновку, що позивачем доведені позовні вимоги, а відтак позов підлягає задоволенню. 
У зв`язку з тим, що позивачем не порушено питання щодо розподілу судових витрат, тому суд відносить понесені судові витрати за рахунок позивача. 
Керуючись ст.12-13, 81, 89,90, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні- задовольнити. 
Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ) однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто по день смерті ОСОБА_5 .
Встановити факт перебування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі нп.Північне Бахмутського району Донецької області при безпосередній участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 08.05.2026р.

Суддя:         О.М.Боков