Справа №: 398/3749/26	

провадження №: 2-а/398/131/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"17" червня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Ремезок А.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Калатаєвської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:
08.06.2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Боровський В.А., звернувся в суд з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 01 червня 2026 року серії ЕНА №7297500. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2026 року близько 19.00 год, маючи відповідну категорію на право керування, згідно посвідчення водія від 09.09.2022 року, він рухався по вул. 6-го Грудня в м. Олександрія Кіровоградська область на автомобілі Renault Sandero, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Невдовзі біля будинку №36 по вул. 6-го Грудня його зупинив поліцейський та почав стверджувати, що він порушив правила дорожнього руху, а саме керував транспортним засобом обладнаний засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим начебто порушив п. 2.3 "в" ПДР України. На заперечення ОСОБА_1 про те, що він керував транспортним засобом із застосуванням ременю безпеки та відстебнув його лише після зупинки транспортного засобу для того, щоб було зручніше дістати документи, які знаходились у сумці на задньому сидінні автомобіля та прохання про надання доказів зворотного, поліцейський не реагував та почав складати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за допомогою технічного пристрою. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Більше фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини позивача до постанови не надано.
Ухвалою суду від 09 червня 2026 року відкрито провадження у справі.
12 червня 2026 року через систему «Електронний суд» відповідач подав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що оскаржувана постанова складена відповідно до вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що 01.06.2026 року поліцейським офіцером громади Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області Клочком А.С., за порушення пп. «в» п.2.3 ПДР України, був зупинений транспортний засіб Renault Sandero, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача, обладнаний засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3а ПДР, таким чином вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП. В подальшому відносно позивача винесено постанову серії ЕНА №7297500 від 01.06.2026 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Відповідно до пп.«в» п.2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Відповідно до ст. 283 КУпАП, оскаржувана постанова містить всі вимоги, визначені КУпАП. Крім того, відповідач зазначив про неспівмірність розміру заявлених витрат на правову допомогу із складністю справи та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Учасники справи, про час, місце та дату судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися.
Представник позивача подав заяву, в якій просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому, та розглядати справу без його та позивача участі.
Представник відповідача подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.
Відповідно до ст. 205 КАС України, неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
01 червня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектором Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції Клочко А.С. винесено постанову серії ЕНА №7297500, згідно з якою 01.06.2025 року о 19 год 00 хв у м. Олександрія по вул. 6-го Грудня, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Renault Sandero, державний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив пп. «в» п. 2.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. На позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Приписами п. 11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Підпунктом «в» пункту 2.3 ПДР України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Частиною 5 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
За приписами ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядкуорган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності,або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених статтею 268 КУпАП.
Оцінюючи правомірність дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд зазначає наступне.
Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів та показань свідків.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.
Обґрунтовуючи заперечення проти позову представник відповідача посилався виключно на норми чинного законодавства України. При цьому, до суду не було надано доказів, визначених ч. 1 ст. 251 КУпАП, на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі і відеозапису із нагрудної бодікамери.
Суд бере до уваги, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, а підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами та доказами матеріали справи не містять. На думку суду ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення позивачем.
Оскільки не доведена вина особи, на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.
Отже, суб`єктом владних повноважень не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення. Враховуючи, що обов`язок доказування в цій справі покладено саме на відповідача, яким суду не надано встановлених законом доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та відповідно відсутності в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України)
Оскільки, відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, суд виснує, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача.
В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, місцевому загальному суду як адміністративному не надано права за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визнавати протиправними постанови про накладення адміністративного стягнення.
У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у справі, які складаються із судового збору, в розмірі 532,48 грн, сплаченого позивачем при подачі позову, відповідно до ч. 4 ст. 139 КАС України суд покладає на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь позивача підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області частина сплаченого ним судового збору в розмірі 354, 98 грн.
Щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
Представник позивача просить стягнути з відповідача - ГУНП в Кіровоградській області на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд, дослідивши ордер від 05.06.2026 серії ВА № 1072982, договір про надання правничої допомоги від 05.06.2026, копію розрахункової квитанції від 05.06.2026, встановив, що позивачем понесено витрати за послуги професійної правової допомоги щодо звернення до суду з даним позовом вартістю 1500 грн.
За таких обставин, витрати позивача на правничу допомогу адвоката підтверджені належним чином та є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами та наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, та те, що позов підлягає задоволенню, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 гривень.
Керуючись ст. ст. 72, 77, 139, 242 246, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії «ЕНА» №7297500 від 01 червня 2026 року, винесену інспектором Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції Клочко А.С., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 354 (триста п`ятдесят чотири) гривні 98 копійок та 1500 (одна тисяча п`ятсот гривень) 00 копійок витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (адреса місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. В.Чміленка, буд. 41, код ЄДРПОУ 40108709).
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 17 червня 2026 року.

Суддя А.Ю. Ремезок