Ухвала

14 травня 2026 року
м. Київ

справа № 686/35427/25 
провадження № 61-6467ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області (далі - ГУ ДПС у Хмельницькій області) звернулося із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Заява мотивована тим, що з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків-фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на підставі статті 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75, пп. 78.1.7 п. 78.1, п. 78.4 статті 78, п. 82.2 статті 82 ПК України, у зв`язку з надходженням відомостей від державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області прийнято наказ від 28 лютого 2025 року № 1036-П про проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 03 грудня 2018 року по 02 лютого 2022 року.

Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 28 лютого 2025 року № 1036-П та направлень № 1452 та № 1458 від 28 лютого 2025 року, працівниками контролюючого органу було здійснено виїзд за податковою адресою ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

На підставі пп. 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України, ГУ ДПС у Хмельницькій області у листі № 489/10/22-01-24-06 від 18 лютого 2025 року просило надати засвідчені підписом та скріплені печаткою (за наявності) копії документів за період здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 з 03 грудня 2018 року по 02 лютого 2022 року, зокрема, серед зазначених необхідних документів для проведення перевірки вказано на виписки банків та інших фінансових установ.

Проте, станом на 10 березня 2025 року встановлено відсутність платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за вказаною адресою.

У зв`язку з відсутністю за податковою адресою ОСОБА_1 неможливо було вручити наказ про проведення перевірки, лист Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 489/10/22-01-24-06 від 18 лютого 2025 року та розпочати у терміни вказані у направленні та наказі, проведення позапланової виїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 03 грудня 2018 року по 02 лютого 2022 року.

Для встановлення місцезнаходження платника податків, з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було направлено запит до Головного управління Національної поліції Хмельницької області від 11 березня 2025 року № 3074/5/22-01-24-06. Разом з тим, на дань подання заяви до суду, контролюючий орган не повідомлено про адресу перебування ОСОБА_1 .

У зв`язку із надходженням відомостей щодо державної реєстрації припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця та необхідності проведення перевірки, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області рекомендованим листом 16 жовтня 2025 року надіслано запит від 15 жовтня 2025 року № 4365/10/22-01-02-06 на податкову адресу ОСОБА_1 щодо надання копій документів за період здійснення підприємницької діяльності, зокрема, виписки банків та інших фінансових установ.

Такий запит контролюючого органу повернуто поштою відправнику з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п.п. 20.1.2 п. 20.1 статті 20, п. 73.3 статті 73 Податкового Кодексу України, з метою якісного проведення перевірки та визначення правильності нарахування та сплати податків і зборів, Головне управління ДПС у Хмельницькій області листом від 15 жовтня 2025 року № 15735/6/22-01-24-06 звернулося до АТ КБ «ПриватБанк» стосовно отримання інформації про обсяг та обіг коштів з відображенням дат та часу платежів, платників, сумами та призначеннями платежу ФОП ОСОБА_1 за період з 01 січня 2019 року по 02 лютого 2022 року.

Листом від 27 жовтня 2025 року № 20.1.0.0/7-251027/ НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» з посиланням на п. 73.4 статті 73 Податкового Кодексу України, повідомлено, що інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків надається в обсягах більших, ніж передбачено п.73.3 статті 73 Кодексу, банками, іншими фінансовими установами, контролюючим органам надається за рішенням суду, та запропоновано для отримання такої інформації звернутися до суду.

ГУ ДПС у Хмельницькій області використано всі доступні йому засоби для отримання інформації необхідної для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , а саме щодо руху грошових коштів по банківському рахунку особи.

З метою недопущення ухилення від сплати податків та зважаючи на необхідність проведення якісної перевірки, в ході якої необхідно встановити своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), додержання валютного законодавства та достовірно і повно з`ясувати наявність або відсутність порушень податкового законодавства, а також приймаючи до уваги те, що для проведення перевірки необхідна інформація про обіг та обсяг коштів на рахунку платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та, зважаючи на те, що останньою не було надано жодного документу для перевірки, в тому числі і виписок банку та інші документів, що свідчать про рух коштів по розрахункових рахунках, існує об`єктивна потреба в розкритті банківської таємниці про обіг та обсяг коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 .

З врахуванням викладеного, ГУ ДПС у Хмельницькій області просило суд зобов`язати Хмельницьку філію АТ КБ «ПриватБанк» м. Хмельницький надати інформацію про обсяг та обіг коштів з зазначенням контрагентів, з якими проводились господарські операції (назви та коду ЄДРПОУ контрагентів, дати та призначення платежів) платника податків ФОП ОСОБА_1 за період з 03 грудня 2018 року по 02 лютого 2022 року на рахунку НОМЕР_2 (українська гривня).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року у задоволенні заяви ГУ ДПС у Хмельницькій області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: 
ГУ ДПС у Хмельницькій області не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації, неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки, а тому суд зробив висновок про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки податковим органом не підтверджено вжиття всіх передбачених ПК України заходів для вручення вказаній фізичній особі-підприємцю повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки, а також запитів про надання інформації.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року:
апеляційну скаргу ГУ ДПС у Хмельницькій області залишено без задоволення; 
рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що відповідно до частини першої статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта; відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених Законом про банки і банківську діяльність;
право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (п. 78.4 статті 78 ПК України);
суд першої інстанції правильно виходив з того, що ініціювавши проведення документальної позапланової виїзної перевірки, податковий орган мав обов`язок надіслати ФОП ОСОБА_1 копію наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки. При цьому, суд першої інстанції правильно застосував правовий висновок Верховного Суду, викладені у постанові від 09 липня 2025 року у справі № 752/14189/24;
апеляційний суд виснував, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів того, що ФОП ОСОБА_1 вибула із податкової адреси та неможливості вручення їй повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки. Крім того, заявником не надано доказів отримання ОСОБА_1 та ненадання нею відповіді на запит контролюючого органу. Таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених вимог.

Не погоджуючись із указаними рішеннями ГУ ДПС у Хмельницькій області декілька разів подавало касаційні скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2026 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/135309490) касаційну скаргу ГУ ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року повернуто у зв`язку із тим, що скаржник у касаційній скарзі не зазначив передбачені у частині другій статті 389 ЦПК України підстави для касаційного оскарження судових рішень, а саме: відсутність належного обґрунтування пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2026 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/136114317) касаційну скаргу ГУ ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року повернуто у зв`язку із тим, що у касаційній скарзі не викладено передбачені чинним ЦПК України підстави для оскарження судового рішення у касаційному порядку, а саме: відсутність належного обґрунтування пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

13 травня 2026 року ГУ ДПС у Хмельницькій області через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвали нове рішення, яким задовольнити заяву.

ГУ ДПС у Хмельницькій області зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питань застосування статті 62 Закону № 2121-III, пп. 20.1.5 п. 20.1 статті 20, п. 73.4. статті 73 ПК України до спірних правовідносин в розрізі відмови в задоволенні заяви про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю з підстав відсутності у матеріалах справи доказів отримання платником податків запиту та ненадання ним відповіді на запит контролюючого органу.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Касаційний суд вже вказував, що у разі касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року в справі № 759/4747/16-ц (провадження № 61-4673св20)).

Аналіз пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України свідчить, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (див. подібний висновок в пункті 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22)).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що ГУ ДПС у Хмельницькій області не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення. Формальна вказівка на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначення в уточненій касаційній скарзі про відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування статті 62 Закону № 2121-III, пп. 20.1.5 п. 20.1 статті 20, п. 73.4. статті 73 ПК України необґрунтоване, оскільки ГУ ДПС у Хмельницькій області не обґрунтовано неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права та власне необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а тому не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Тому особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат