ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

20 квітня 2026 року 	Справа № 160/3741/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

17.02.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.12.2025 р. про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у перерахунку пенсії на підставі заяви від 21.11.2025 року про перехід з пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію за віком державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 19.10.1994 року по 01.05.2016 року в органах державної податкової служби до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії за віком державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 21.11.2025 року ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ;
- стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1331,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
Ухвалою суду від 20.02.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку положень ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 20.02.2026 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- звернення позивача із заявою про призначення пенсії;
- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.12.2025 р. про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у перерахунку пенсії на підставі заяви від 21.11.2025 року;
- відомості/інформацію щодо зарахування/незарахування спірних періодів роботи позивача; 
- інформацію /підстави прийнятої відмови та всі наявні докази щодо суті спору.
09.03.2026 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 20.04.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії Пенсійного органу порушують право позивача на достатній рівень пенсійного забезпечення.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що за результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.11.2025 №045750007536 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII від 10.12.2015 у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Вказують про те, що згідно із наданими позивачем документами до стажу державної служби на посадах віднесених до категорії посад державної служби зараховано 0 років 06 місяців 1 день. 
До стажу державної служби позивачу не зараховано періоди роботи з 19.10.1994 року по 01.05.2016 року в органах державної податкової служби, оскільки позивачу відповідно до частини другої статті 573 Митного кодексу України присвоювалися спеціальні звання. 
Положення про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів, порядок присвоєння цих звань та їх співвідношення з рангами державних службовців, а також розміри надбавок до посадового окладу за спеціальні звання затверджується Кабінетом Міністрів України, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723. 
Посадовим особам органів ДПС присвоюються спеціальні звання, визначені пунктом 343.1 статті 343 Податкового кодексу України. 
Спеціальні звання присвоюються посадовим особам органів ДПС відповідно до займаних посад та у межах переліку категорій посад згідно з додатком і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723.
Також, вказують про те, що періоди роботи Позивача в Державній податкові службі, Головне управління не має правових підстав для зарахування до стажу державної служби, однак в позовній заяви позивача відсутні будь які вимоги щодо не зарахованого стажу до стажу державної служби. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону №3723 заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) премії (у разі встановлення). 
Щодо наданих довідок Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №93200/6/04-36-10-02-13 від 18.11.2025, №93203/6/04-36-10-03-13 від18.11.2025 року.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає що при перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу відсутні правові підстави для врахування довідки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №93200/6/04-36-10-02-13 від 18.11.2025 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 93203/6/04-36-10-03-13 від18.11.2025 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд).
Кабмін вніс зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою КМУ від 14 вересня 2016 р. № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб». 
Відповідні зміни внесені постановою від 12 липня 2024 р. №823 та застосовується з 1 січня 2024 року.
Оскільки позивач була звільнена з посади головного державного інспектора Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до 2024 року, тому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 р., а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії з 01.05.2016 – тобто не пізніше 31 грудня 2023 року.
Як вбачається з виданої довідки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №93200/6/04-36-10-02-13 від 18.11.2025 «про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)», - посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років вказані в розмірах, установлених на листопад 2025 року, а не на 31.12.2023 як передбачено вище зазначеним Порядком №622 зі змінами від 12.07.2024. 
Згідно довідки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №93203/6/04-36-10-02-13 від 18.11.2025 року про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) заробітна плата вказана за жовтень 2025 року, що суперечить пункту 4-2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою КМУ від 14 вересня 2016 р. № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», яким передбачено що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії з 01.05.2016 – тобто не пізніше 31 грудня 2023 року.
Як вбачається з вище викладеного, вважають, що відсутні підстави для призначення та здійснення нарахування та виплату пенсії за віком державного службовця ОСОБА_1 оскільки відсутній необхідний стаж державної служби 20 років а довідки про складові заробітної плати видані без урахування внесених зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою КМУ від 14 вересня 2016 р. № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб». 
Відповідні зміни внесені постановою від 12 липня 2024 р. №823 та застосовується з 1 січня 2024 року. 

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ”.
ОСОБА_2 20.11.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі Закон № 889-VІІІ). 
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України заява про призначення(перерахунок) пенсії з доданими документами була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. 
За результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.11.2025 року №045750007536 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII від 10.12.2015 у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Так, згідно вказаного рішення від 27.11.2025 року відповідач зазначає про те, що згідно матеріалів електронної пенсійної справи та наданих документів встановлено, що страховий стаж державної служби на 01.05.2016 року становить 0 років 6 місяців 1 день.
До стажу державного службовця заявниці незараховано період роботи згідно записів в трудовій книжці:
з 19.10.1994 року по 01.10.1995 року — робота в державній податковій інспекції по Індустріальному району м.Дніпропетровська, оскільки відсутня інформація про встановлений ранг;
з 02.10.1995 року по 30.06.1999 року — робота в державній податковій інспекції по Індустріальному району м.Дніпропетровська, оскільки згідно наказу №66 від 02.10.1995 року заявниці присвоєно персональне звання “Інспектор податкової служби III рангу”;
з 01.07.1999 року по 30.06.2003 року — робота в державній податковій інспекції в Індустріальному районі м.Дніпропетровська, оскільки згідно наказу №47 від 01.07.1999 року заявниці присвоєно персональне звання “Інспектор податкової служби II рангу”;
з 01.07.2003 року по 30.06.2013 року — робота в Лівобережній міжрайонній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська, оскільки згідно наказу №120 від 01.07.2003 року заявниці присвоєно персональне звання “Інспектор податкової служби І рангу”;
з 02.01.2014 року по 01.05.2016 року— робота Лівобережній об`єднаній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, оскільки згідно наказу №275-0 від ЗО. 12.2013 року заявниці присвоєно спеціальне звання “Інспектор податкової та митної справи І рангу”.
Також, вказано, що відповідно до наданих документів та матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що станом на 01.05.2016 року гр. ОСОБА_1 не займала посади, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, та позивач не має необхідного стажу на зазначених посадах, тому право на призначення пенсії Прикінцевих положень Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 899-VIII відсутнє.
Враховуючи вищезазначене, відділом перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії.
Позивач не погоджується із вказаним рішенням відповідача про відмову у проведенні перерахунку пенсії, вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цією позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Положеннями частини 3 статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.
01.05.2016 набрав чинності Закон №889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пенсія за віком у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії за віком відповідно Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» вік і страховий стаж.
Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5138/17, від 10.04.2019 у справі №607/2474/17.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
За правилами, визначеними статтею 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Згідно матеріалів справи, за результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.11.2025 року №045750007536 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII від 10.12.2015 у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Так, згідно вказаного рішення від 27.11.2025 року відповідач зазначає про те, що згідно матеріалів електронної пенсійної справи та наданих документів встановлено, що страховий стаж державної служби на 01.05.2016 року становить 0 років 6 місяців 1 день.
До стажу державного службовця заявниці незараховано період роботи згідно записів в трудовій книжці:
з 19.10.1994 року по 01.10.1995 року — робота в державній податковій інспекції по Індустріальному району м.Дніпропетровська, оскільки відсутня інформація про встановлений ранг;
з 02.10.1995 року по 30.06.1999 року — робота в державній податковій інспекції по Індустріальному району м.Дніпропетровська, оскільки згідно наказу №66 від 02.10.1995 року заявниці присвоєно персональне звання “Інспектор податкової служби III рангу”;
з 01.07.1999 року по 30.06.2003 року — робота в державній податковій інспекції в Індустріальному районі м.Дніпропетровська, оскільки згідно наказу №47 від 01.07.1999 року заявниці присвоєно персональне звання “Інспектор податкової служби II рангу”;
з 01.07.2003 року по 30.06.2013 року — робота в Лівобережній міжрайонній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська, оскільки згідно наказу №120 від 01.07.2003 року заявниці присвоєно персональне звання “Інспектор податкової служби І рангу”;
з 02.01.2014 року по 01.05.2016 року— робота Лівобережній об`єднаній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, оскільки згідно наказу №275-0 від ЗО. 12.2013 року заявниці присвоєно спеціальне звання “Інспектор податкової та митної справи І рангу”.
Також, у спірному рішенні вказано, що відповідно до наданих документів та матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що станом на 01.05.2016 року гр. ОСОБА_1 не займала посади, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, та позивач не має необхідного стажу на зазначених посадах, тому право на призначення пенсії Прикінцевих положень Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 899-VIII відсутнє.
Враховуючи вищезазначене, відділом перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії.
Згідно матеріалів справи, відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 , дата заповнення 04.06.1979 р.. яка містить відповідні відомості про спірні періоди роботи з 01.11.1994 року по 01.05,2016 року в органах податкової служби, встановлено, що позивач працювала, зокрема: 
19.10.1994 року прийнята до Державної податкової інспекції по Індустріальному районі міста Дніпропетровська на посаду державного податкового інспектора у відділ податків і зборів юридичних осіб;
03.04.1995 року прийнято присягу Державного службовця;
02.10.1995 року присвоєно персональне звання інспектора податкової служби третього рангу;
25.11.1996року звільнена по переводу в державну податкову адміністрацію у Індустріальному районі;
26.11.1996 року прийнята в державну податкову адміністрацію у Індустріальному районі міста Дніпропетровська на посаду державного податкового інспектора відділу податків та зборів з юридичних осіб;
29.01.1997 року переведена на посаду державного податкового інспектора відділу примусового стягнення податків;
18.11.1997, переведена на посаду державного податкового інспектора відділу місцевих та ресурсних платежів з функціями документальних перевірок на час відсутності основного працівника, яка знаходиться в відпустці по догляду за дитиною до 3х річного віку;
04.05.1998 року у зв`язку з зміною організаційної структури держподатінспекції переведена на посаду державного податкового інспектора відділу ресурсних платежів та неподаткових платежів, місцевих податків і зборів (з функціями документальних перевірок) на час відсутності по догляду за дитиною до Зх річного віку основного працівника;
01.07.1999 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 2 рангу;
01.09.1999 року переведена на постійну роботу на посаду держподатінспектора відділу ресурсних та неподаткових платежів, місцевих податків та зборів (з функцією документальних перевірок);
12.10.1999 року переведена на посаду держподатінспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб управлення документальних перевірок юридичних осіб:
01.11.1999 року переведена на посаду держподатінспектора відділу ресурсних та неподаткових платежів, місцевих податків та зборів (з функцією документальних перевірок);
03.07.2000 року у зв`язку із зміною організаційної структури відділ перейменовано у відділ справляння місцевих, ресурсних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб;
26.06.2001 року звільнено по переводу в Лівобережну міжрайонну ДПІ міста Дніпропетровська п.5 ст.36;
27.06.2001 року прийнята в Лівобережну міжрайонну ДПІ міста Дніпропетровська по переводу на підставі рішення конкурсної комісії на посаду державного податкового інспектора відділу справляння місцевих, ресурсних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб;
03.06.2002 року у зв`язку із зміною організаційної структури відділ перейменовано у відділ місцевих, ресурсних і неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб;
01.07.2003 року присвоєне чергове спеціальне звання інспектора податкової служби 1 рангу;
18.08.2005 року у зв`язку із зміною організаційної структури та штатного розпису призначена на посаду ДПІ сектору адміністрування платежів за землекористування та місцевих податків і зборів відділу податку на прибуток та інших податків і зборів (обов`язкових платежів);
07.11.2005 року у зв`язку із зміною організаційної структури та штатного розпису призначена на посаду ДПІ сектору адміністрування платежів за землекористування та місцевих податків і зборів відділу оподаткування юридичних осіб;
16.03.2007 року у зв`язку із зміною організаційної структури та штатного розпису переведена державним податковим інспектором відділу адміністрування платежів за землекористування, місцевих податків і зборів, ресурсних (рентних) та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб;
14.03.2012 року у зв`язку з реорганізацією звільнена з посади по переводу до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної служби, згідно п.5 ст.36 КЗпП України;
05.09.2012 року переведена на посаду державного податкового інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб;
01.07.2013 року у зв`язку з реорганізацією Лівобережної МДПІ м.Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби шляхом приєднання до Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська Головного управління міндоходів у Дніпропетровській області призначена в порядку переведення на посаду державного інспектора відділу контролю за декларуванням ПДВ управління оподаткування та контролю об`єктів і операцій та присвоєно 15 (п`ятнадцятий) ранг державного службовця;
02.01.2014 року присвоєно спеціальне звання - інспектора податкової та митної справи І (першого) рангу;
20.02.2015 року у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області призначена в порядку переведення на посаду державного інспектора відділу місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб;
15.02.2016 року у зв`язку із змінами в організаційній структурі та штатному розписі призначена на посаду державного інспектора сектору адміністрування екологічного податку, рентної плати та місцевих податків управління податків і зборів з юридичних осіб;
03.04.2017 року переведена на посаду державного інспектора відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури ;
04,12.2018 року звільнено з займаної посади по переводу до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області згідно п.5 ст.36 КЗпП України частини першої статті 40 Закону України «Про державну службу»;
05.12.2018 року призначена на посаду головного державного ревізора - інспектора відділу майнових податків і зборів з фізичних осіб Лівобережного управління як переможця конкурсу , в порядку переведення з Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області;
10.04.2019 року присвоєно чергове спеціальне звання радника податкової та митної справи III (третього) рангу;
05.09.2019 року звільнено в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, згідно п.2 ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про державну службу» та п.5 ст.36 КЗпП України.
З 06.09.2019 року позивач продовжувала працювати в органах державної податкової служби на різних посадах. 
З 06.01.2025 року припинено державну службу та звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до закону України «Про державну службу».
Отже, записами трудової книжки підтверджується, що окрім присвоєння спеціальних звань, позивачем 03.04.1995 було прийнято присягу Державного службовця (запис №12), 01.07.2013 року присвоєно 15 (п`ятнадцятий) ранг державного службовця (запис №36) та з 06.01.2025 року припинено державну службу у зв`язку із звільненням (запис №52).
При цьому, відмовляючи у переведенні на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, відповідач заперечив зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача на посадах в органах державної податкової служби, зазначивши про не віднесення їх до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ.
Так дійсно, стаття 25 Закону № 3723-ХІІ (Класифікація посад) не передбачає зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби.
Проте, відповідно до частини статті 37 Закону № 3723-ХІІ, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-УІП стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 8 89-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього (були чинними до 01 травня 2016 року).
Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення стажу державної служби» від 03 травня 1994 року № 283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Пунктом 1 Порядку № 283 встановлено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Досліджуюючи питання, чи підлягає зарахуванню стаж безперервної роботи позивача у митних органах до стажу державної служби, суд зазначає таке. 
Відповідно до статті 1 Закону №3723-ХІІ, який був діючим протягом тривалих періодів роботи позивача на відповідних посадах в митних органах, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб митних органів в Україні, є Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI (далі - МК України).
Пунктом 2 статі 546 МК України встановлено, що митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику. Правовий статус посадових осіб органів доходів і зборів визначається Митним кодексом України.
Положеннями частини 1 статті 569 МК України визначено, що працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Частиною 3 статті передбачено, що правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
Згідно з частиною 1 статті 588 МК України, пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», були передбачені і Митними кодексами України від 11.07.2002 та від 12.12.1991.
З аналізу викладеного вбачається, що митна служба України є складовою частиною системи органів виконавчої влади України і складається з митних органів, митних організацій. Митна служба України є органом виконавчої влади і здійснює функції в галузі митної справи відповідно до Конституції України, законодавства про зовнішньоекономічну діяльність, митного законодавства та інших нормативних актів, а посадові особи митних органів є державними службовцями.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Відповідно до ч. 18 ст. 37 Закону №3723-ХІІ, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або- персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
У свою чергу, Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМ України від 03.05.1994 №283, також було передбачено зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах судців, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Таким чином, зважаючи на те, що як Законом України «Про державну службу» №89-VIII від 10.12.2015, так і нормами діючих до нього профільних Законів України «Про державну службу» №3723-XII та №509-ХІІ та Порядку №283, було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в митних органах, враховуючи те, що позивач з 18.07.1994 по 08.06.2023 безперервно працював в митних органах, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), і те, що йому присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання, а також те, що позивач одержував заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, - то всі періоди роботи (служби) позивача підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Слід також зазначити, що відповідно до статті 573 Митного Кодексу України, посадовим особам митних органів присвоюються такі спеціальні звання: 1) дійсний державний радник податкової та митної справи; 2) державний радник податкової та митної справи I рангу; 3) державний радник податкової та митної справи II рангу; 4) державний радник податкової та митної справи III рангу; 5) радник податкової та митної справи I рангу; 6) радник податкової та митної справи II рангу; 7) радник податкової та митної справи III рангу; 8) інспектор податкової та митної справи I рангу; 9) інспектор податкової та митної справи II рангу; 10) інспектор податкової та митної справи III рангу; 11) інспектор податкової та митної справи IV рангу; 12) молодший інспектор податкової та митної справи.
Положення про спеціальні звання посадових осіб митних органів, порядок присвоєння цих звань та їх співвідношення з рангами державних службовців, а також розміри надбавок до посадового окладу за спеціальні звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. Спеціальні звання митної служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Поставною Кабінету Міністрів України «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» від 20.04.2016 №306 встановлено співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями посадових осіб митних органів, відповідно до яких: - дійсний державний радник митної служби 1 ранг державного службовця; - державний радник митної служби I рангу 2 ранг державного службовця; - державний радник митної служби II рангу 2 ранг державного службовця; - державний радник митної служби III рангу 3 ранг державного службовця; - радник митної служби I рангу 4 ранг державного службовця; - радник митної служби II рангу 5 ранг державного службовця; - радник митної служби III рангу 6 ранг державного службовця; - інспектор митної служби I рангу - 7 ранг державного службовця; - інспектор митної служби II рангу - 8 ранг державного службовця; - інспектор митної служби III рангу 9 ранг державного службовця; - інспектор митної служби IV рангу 9 ранг державного службовця; - молодший інспектор митної служби 9 ранг державного службовця.
Таким чином, в органах державної митної служби присвоюються спеціальні звання, які прирівнюються до відповідного рангу державного службовця, які неодноразово були присвоєні позивачу, що підтверджується записами його трудової книжки.
Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, що аналіз положень ст. 37 Закону №3723-ХІІ, Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.
Аналогічний підхід висловлений Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а та від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.
Враховуючи наведене, періоди роботи позивача з 19.10.1994 року по 01.05.2016 року мають зараховуватися до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом №3723-ХІІ.
Враховуючи наведене вище, для ефективного захисту прав позивача, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.11.2025 року за №045750007536 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі заяви від 20.11.2025 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 19.10.1994 року по 01.05.2016 року в органах державної податкової служби до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії за віком державного службовця.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає таке. 
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межахзакону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, обрахунок страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача зобов`язати належний орган Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву позивача від 20.11.2025 року про перехід з пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію за віком державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, та прийняти рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні.
Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача, суд зазначає про таке.
Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок).
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 20.11.2025 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як визначений суб`єкт призначення.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, зокрема у вказаній вище частині. 

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 998,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.11.2025 року за №045750007536 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі заяви від 20.11.2025 року. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди її роботи з 19.10.1994 року по 01.05.2016 року в органах державної податкової служби до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії за віком державного службовця.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.11.2025 року про перехід з пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію за віком державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, та прийняти рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 998,40 гривень. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., код ЄДРПОУ 14099344).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 20.04.2026 року.

Суддя В.В. Ільков