Справа № 522/3193/26
Провадження № 3/522/1848/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В., за участі секретаря судового засідання – Єрьоміної К.М., у присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника – адвоката Головко І.В., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності гр.  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, –
ВСТАНОВИВ:
22.02.2026 року о 01:45 годин в м. Одеса, пр-т Лесі Українки, 23, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом електросамокат 200540 з явними ознаками сп`яніння, огляд у встановленому законодавством за допомогою газоаналізатора алкотестер 7510 пройшов, результат 0,42 проміле, чим порушив п. 2.9 ПДР. 
За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно водія ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 597985 від 22.02.2026 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, та пояснив суду, в день події, вночі, їхав з Лідерсовського бульвару від своєї дівчини додому на вул. Краснова, оскільки у нього закінчився інсулін та він намагався викликати таксі до комендантської години. Проте таксі не приїхало. Після чого він вирішив взяти електросамокат, був лютий місяць, холодно та йому потрібно було швидше потрапити додому, щоб вколоти препарат інсуліну. Далі на проспекті Гагаріна (пр-т Лесі Українки) його зупинили поліцейські, спитали чи вживав він спиртні напої, та попросили пройти огляд на стан сп`яніння, після чого завезли його додому. Зазначив, що працівники поліції не роз`яснили йому його права, знали, що він страждає на діабет, про що він їм повідомляв. Право на захисника йому також не роз`яснили. Працівники поліції почали залякувати його ТЦК. Працівники поліції почали перевіряти його військово-облікові документи. Спілкування з поліцейськими тривало 40-50 хвилин, після чого приїхав ще один патруль, який відвіз його додому. Працівники поліції пропонували пройти огляд в медичному закладі, але він відмовився через те, що страждає на діабет, тому йому потрібно було швидше дістатися додому, що вколоти ліки, від чого залежить його життя. Повідомив, що вживав за вечерею бокал вина, приблизно о 18:00 годин, оскільки більша кількість для нього шкідлива. Проти результатів проходження огляду на місці не заперечував, оскільки хотів скоріше потрапити додому зробити інсулін. 
Від захисника Головко І.В. до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі відносно її підзахисного, на підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування клопотання захисник зазначила таке: 
- органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, не доведено, що електросамокат на якому пересувався ОСОБА_1 є саме механічним транспортним засобом в розумінні п. 1.10 ПДР;
- відеозапис, який долучений до матеріалів справи, не містить належної фіксації результатів огляду на стан сп`яніння, у зв`язку із чим результати огляду не можуть вважатися належними та допустимим доказом у даній справі, що додатково підтверджує відсутність складу адміністративного правопорушення; 
- мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. На літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається становить 0,5 ‰ проміле. З переглянутого відеозапису, доданого до матеріалів справи, у водія ОСОБА_1 не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, зокрема тремтіння пальців рук, і про це також не вказано і в самому протоколі. За таких обставин, коли зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння у водія не було, застосування технічного приладу показало наявність алкоголю в незначній кількості – 0,42 ‰ проміле та за відсутності належної фіксації результату, з урахуванням похибки приладу, а також можливого впливу метаболічних процесів (цукровий діабет), такий показник не може вважатися достовірним доказом стану сп`яніння та виключає відповідальність за порушення п. 2.9 «а» ПДР; 
- ОСОБА_1 страждає на цукровий діабет 1 типу із самого народження, на підтвердження чого захисником було долучено медичну документацію. Вказане захворювання супроводжується порушенням обміну речовин та може призводити до утворення в організмі кетонових тіл (ацетону), які є леткими речовинами, виділяються через повітря та можуть впливати на показники алкотестерів. За таких обставин, за відсутності проведення повноцінного медичного огляду в закладі охорони здоров`я та лабораторного підтвердження стану сп`яніння, виключати вплив сторонніх факторів на показники приладу є неможливим;
- працівник поліції, під час складання протоколу не надав можливості скористатися правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, наявний підпис ОСОБА_1 в Акті огляду не свідчить про його погодження з результатами;
- матеріали справи не містять жодного належного підтвердження того, що такі права були роз`яснені у зрозумілій та доступній формі, а також, що особа усвідомлювала зміст документів, які підписувала, та правові наслідки своїх дій, що вказує на порушення права на захист; 
- працівниками поліції порушено процедуру освідування щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_1 не запропоновано проїхати до медичного закладу. 
Крім того, від захисника до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що ОСОБА_1 для контролю рівня глюкози в крові регулярно використовує інсулінові препарати «ЛантусСолоСтар» та «Епайдра». Обидва зазначені препарати є лікарськими засобами, які використовуються виключно для лікування ендокринного захворювання – цукрового діабету. Вони не належать до наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів або інших речовин, вживання яких може свідчити про перебування особи у стані наркотичного сп`яніння. Наявність інсулінових шприц-ручок, а також можливих слідів від ін`єкцій на тілі, обумовлена необхідністю щоденного введення інсуліну та не може розцінюватися як ознака незаконного вживання наркотичних речовин. 
Дослідивши матеріали справи, відеозапис, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши доводи клопотання, суд доходить такого висновку. 
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Норма ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.
Відповідно до п. 2.9 «а» Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Протокол у справі про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Повноваження працівників поліції щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння регламентовано ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 (далі Інструкція), а також іншими спеціальними нормативно-правовими актами.
Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння при обставинах, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується: 1) протоколом серії ЕПР1 № 597985 від 22.02.2026 року; 2) довідкою про отримання особою посвідчення водія, згідно якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 29.03.2014 року; 3) довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП; 4) роздруківкою результату приладу «Drager Alcotest 7510 ARLM-0437», результат – 0,42 ‰ проміле; 5) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; 6) відеозаписами на DVD-R диску, на яких зафіксовані факт керування транспортним засобом та факт проходження ОСОБА_1 , на вимогу поліцейського, огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «DRAGER»; 7) витягом з ІПНП.
Крім того, судом було досліджено характеризуючі особу ОСОБА_1 : документи щодо його стану здоров`я, що підтверджують наявність у нього захворювання на цукровий діабет І типу; лист ТОВ «ДЖЕТ РАЙДС» вих. 03 від 26.02.2026 року наданий на адвокатський запит щодо характеристик електросамокату JET; Державний стандарт України. Засоби Транпортні дорожні. Типи. Терміни та визначення. 
Так, захисник зазначила, що органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, не доведено, що електросамокат на якому пересувався ОСОБА_1 є саме механічним транспортним засобом в розумінні п. 1.10 ПДР. 
Суд відхиляє вказані доводи захисника з огляду на таке.
Санкція ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, або за відмову від проходження огляду. Закон у цій статті не містить звужувального застереження про те, що відповідальність настає виключно за керування механічними транспортними засобами. Відповідно, ключовим є встановлення факту, чи є електросамокат транспортним засобом взагалі.
У 2023 році набрав чинності Закон України № 2956-IX (про внесення змін до деяких законів України щодо цифровізації та розвитку безвикидного транспорту). Цим Законом чітко визначено поняття «легкий персональний електричний транспортний засіб» (до яких належать і електросамокати) та законодавчо закріплено їхній статус як транспортних засобів. П. 1.10 ПДР України також визначає транспортний засіб як пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу.
Судова практика, включаючи правові позиції Верховного Суду та апеляційних судів, наголошує, що будь-який пристрій, який приводиться в рух за допомогою двигуна (зокрема електричного), призначений для руху дорогами і розвиває значну швидкість, є джерелом підвищеної небезпеки, а особа, що ним керує, є водієм та повноправним учасником дорожнього руху.
З огляду на вищезазначене, технічні характеристики потужності двигуна електросамоката не звільняють особу від обов`язку дотримуватися вимог безпеки дорожнього руху. Керування транспортним засобом (зокрема легким персональним електричним транспортом) у стані сп`яніння прямо порушує встановлений порядок безпеки руху і повністю підпадає під склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Крім того, суд відхиляє доводи захисника щодо того, що відеозапис, який долучений до матеріалів справи, не містить належної фіксації результатів огляду на стан сп`яніння, з огляду на таке.
В матеріалах справи міститься роздруківка результату проходження ОСОБА_1 огляду на місці зупинки транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510 ARLM-0437», результат якого склав – 0,42 ‰ проміле.
Відповідно до закону, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у встановленому законом порядку та уповноваженою особою. Матеріали справи складені посадовою уповноваженим працівником поліції. Зауважень чи незгоди під час проходження огляду та під час складання документів від ОСОБА_1 не надходило.
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що надані поліцією докази є належними, зібрані у законний спосіб, а технічні особливості ракурсу зйомки портативного відеореєстратора не є підставою для визнання цих доказів недопустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, за наявності відповідної роздруківки результатів здійсненого огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
Твердження захисту про те, що мінімальна межа за міжнародними нормами має становити 0,5 ‰ проміле, є безпідставним, з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у законодавстві України, то застосовуються правила міжнародного договору. Проте жоден чинний та ратифікований Україною міжнародний договір, включаючи Віденську конвенцію про дорожній рух) не встановлює імперативної межі у 0,5 ‰ проміле для всіх країн. Конвенція залишає право визначення граничної норми внутрішньому законодавству держави.
Так відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС від 09.11.2015 № 1452/735 чітко встановлено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Як вбачається з матеріалів справи, показник тесту водія ОСОБА_1 склав 0,42 ‰ проміле, що більш ніж удвічі перевищує максимально допустиму норму, встановлену чинним законодавством України.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП та Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735, якщо водій не згоден з результатами огляду, проведеного поліцейським за допомогою технічного приладу «Drager», огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. 
Проте, водій добровільно погодився з результатами огляду на місці, підписав Акт огляду та не зафіксував у ньому жодних зауважень щодо свого стану чи незгоди з результатами приладу, у зв`язку з чим доводи захисника в цій частині суд вважає безпідставними. Крім того, на відеозаписі відсутні докази висловлювання особи, щодо незгоди з результатами проведеного огляду за допомогою технічного приладу.
Суд зазначає, що сертифіковані газоаналізатори «Drager Alcotest», які використовуються Національною поліцією України, оснащені електрохімічними датчиками, що мають високу селективність саме до етанолу та спеціально розроблені для того, щоб не реагувати на інші леткі речовини, зокрема ацетон або інші речовини, які можуть виділятися при метаболічних процесах.
Таким чином, посилання захисту на потенційний вплив хвороби є виключно гіпотетичними припущеннями. Суд визнає показник 0,42 проміле достовірним, оскільки процедура огляду на місці була повністю завершена за добровільної згоди водія, з дотриманням норм діючого законодавства.
Крім того, суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо порушення працівниками поліції прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП, оскільки права особи було забезпечено належним чином шляхом надання документів для ознайомлення та підпису, що підтверджується відеозаписом події. 
Крім того, у графі 13 протоколу щодо роз`яснення особі прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, міститься підпис ОСОБА_1 без будь-яких зауважень з цього приводу.
Таким чином, суд доходить висновку, що працівниками поліції при проведенні огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, дотримано процедуру освідування, передбачену нормами діючого законодавства України. Будь-яких суттєвих порушень працівниками поліції при складанні матеріалів справи судом не встановлено.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, яким встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачено адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, з викладеного вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
При накладенні адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставиною, які відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 , за вчинене адміністративне правопорушення, є щире каяття. 
Обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Підстав для закриття провадження по справі, згідно п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, судом не встановлено, оскільки доводи сторони захисту під час судового розгляду матеріалів справи відносно ОСОБА_1 свого підтвердження не знайшли, та спростовуються дослідженим доказами, долученими до протоколу.
Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір 0.2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Так, стороною захисту долучено до матеріалів справи копію посвідчення ОСОБА_1 , згідно якого він є особою з інвалідністю 2 групи, що звільняє його від сплати судового збору відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 7, 9, 24, 33, 34, 130, 221, 280, 283, 284, 285 КУпАП, Закону України «Про судовий збір», –
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , звільнити від сплати судового збору.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення в апеляційному порядку.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, в разі не сплати у встановлений строк штрафу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Постанова може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення, а в разі оскарження протягом трьох місяців з дня розгляду апеляційної скарги.

Суддя Приморського районного суду
м. Одеси  Ірина ЦИБ