ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року	справа № 380/682/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування наказів, 
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, в якому просить :
-Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатської області від 28.11.2025 №3236 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області", в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби до лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу №3 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький ) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.
-Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Закарпатській області від 01.12.2025 №204 о/с "По особовому складу", яким лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу №3 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції у Закарпатській області звільнено зі служби з поліції з 01.12.2025 відповідно до Закону " Про національну поліцію" за частиною 1 статті 77 ( у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
-Поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді заступника командира взводу №3 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління національної поліції в Закарпатській області з 02.12.2025.
-Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області повторно розглянути рапорт лейтенанта поліції ОСОБА_1 заступника командира взводу №3 роти№1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 21.11.2025 про звільнення зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України " Про національну поліцію" за власним бажанням з 01.12.2025.
Ухвалою суду від 19.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.
Ухвалою від 22.06.2026 відмовлено у клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що притягнення позивача до відповідальності є незаконним та непропорційним. Позивач стверджує, що не відмовлявся від виконання наказу керівництва про відрядження до Донецької області, а повідомив про наявність об`єктивних проблем зі здоров`ям, що підтверджується його перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в період з 14.11.2025 по 24.11.2025 з діагнозом «бронхопневмонія». Також зазначає про наявність ряду вагомих сімейних обставин для звільнення за власним бажанням, зокрема: перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей, проходження дружиною військової служби, наявність статусу піклувальника над обмежено дієздатним братом та отримання сповіщення про зникнення безвісти іншого рідного брата в зоні бойових дій. На думку позивача, відповідач безпідставно проігнорував ці обставини та протиправно відмовив у звільненні за власним бажанням, застосувавши крайній захід у вигляді звільнення за порушення дисципліни. Просить задовольнити позовні вимоги.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№8319 від 03.02.2026) у яких відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування вказує, що за результатами службового розслідування факт вчинення позивачем грубого дисциплінарного проступку повністю підтвердився. Позивач в усній формі перед відеокамерою відмовився виконувати законний наказ начальника ГУНП від 12.11.2025 № 3061 дск про відрядження до Донецької області для виконання бойових (спеціальних) завдань та залишив місце дислокації підрозділу. Відповідач вказує на те, що норми законодавства про мобілізаційну підготовку та відстрочку не поширюються на діючих поліцейських. Посилання позивача на стан здоров`я розцінює як спробу уникнути відповідальності, оскільки під час несення служби скарг від нього не надходило, а лікарняний було відкрито вже після оголошення наказу. Крім того, позивач безпідставно був відсутній на службі 25.11.2025, 26.11.2025 та 27.11.2025, що зафіксовано відповідними актами, оскільки медичних документів на цей період він не надав. Щодо розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням відповідач зазначив, що позивач подав його вже під час службового розслідування і не надав документів, які б підтверджували поважні причини для звільнення без обов`язкового тримісячного строку попередження. З огляду на це відповідач вважає оскаржувані накази законними, а позов — таким, що не підлягає задоволенню.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді заступника командира взводу № 3 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області. 
12 листопада 2025 року начальником ГУНП в Закарпатській області видано наказ № 3061 дск, згідно з яким окремі поліцейські підрозділу, в тому числі позивач, мали припинити виконання попередніх завдань та з 14.11.2025 відбути у відрядження до Донецької області для виконання бойових (спеціальних) завдань у підпорядкуванні Об`єднаної штурмової бригади НПУ «Лють».
13 листопада 2025 року під час доведення зазначеного наказу в усній формі позивач заявив про неможливість його виконання, посилаючись на сімейні обставини та стан здоров`я. Вказаний факт відмови зафіксовано на відеозапис та оформлено відповідним актом від 13.11.2025 № 358/106/35-2025. Після цього позивач залишив місце дислокації підрозділу.
14 листопада 2025 року наказом відповідача № 3080 було призначено службове розслідування за фактом відмови від виконання наказу.
Того ж дня, 14 листопада 2025 року, позивач звернувся до КНП «Турківська центральна міська лікарня», де перебував на стаціонарному лікуванні до 19.11.2025 з діагнозом «бронхопневмонія, дихальна недостатність». Надалі йому було продовжено амбулаторне лікування до 24.11.2025 включно.
21 листопада 2025 року позивач через представника направив відповідачу рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 01.12.2025 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Листом відповідача від 27.11.2025 № 176470-2025 позивачу було роз`яснено, що відповідно до встановленого порядку працівник має попередити керівництво про звільнення за власним бажанням за три місяці, а дострокове звільнення можливе лише за наявності поважних причин, перелік яких затверджено постановою КМУ № 413, доказів яких позивач до рапорту не додав.
25, 26 та 27 листопада 2025 року позивач на службу не з`явився. Відповідачем було складено акти про відсутність позивача на службі без поважних причин у ці дні.
27 листопада 2025 року дисциплінарна комісія відповідача за результатами службового розслідування склала висновок, яким підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 грубого дисциплінарного проступку, що виразився у відмові від виконання наказу керівника, залишенні місця служби, неповідомленні керівництва про причини відсутності, а також у безпідставному невиході на службу 25-27 листопада 2025 року. Комісія дійшла висновку про порушення позивачем Присяги поліцейського та рекомендувала звільнити його зі служби в поліції.
28 листопада 2025 року начальником ГУНП в Закарпатській області видано дисциплінарний наказ № 3236, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
01 грудня 2025 року на виконання цього наказу відповідач видав наказ по особовому складу № 204 о/с, згідно з яким лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби з 01.12.2025 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення).
Копії оскаржуваних наказів були надіслані позивачу поштою та отримані ним 10.12.2025, що підтверджується трекінгом ДП «Укрпошта»
Не погоджуючись з наказами від 28.11.2025 №3236 та від 01.12.2025 №204 о/с, позивач звернувся із цим позовом до суду.
При вирішенні спору суд керувався таким.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин. 
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Вчинення ж державним органом, його посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними. 
Частинами 1-4 статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. 
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі — Закон № 580-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; а також інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. 
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входить до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту НП України службова дисципліна — дотримання поліцейським Конституції і законів України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статуту НП України службова дисципліна зобов`язує поліцейського, зокрема: безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що підривають авторитет Національної поліції України.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського (ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту НП України).
Для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення факт вчинення ним проступку повинен бути встановлений у передбаченому законодавством порядку за результатами службового розслідування.
Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану визначено розділом V Дисциплінарного статуту НП України. Статтею 29 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарні стягнення в період дії воєнного стану застосовуються в порядку зростання від менш суворого (зауваження) до більш суворого — звільнення зі служби в поліції. Повноваження керівника щодо обрання виду стягнення є дискреційними, з урахуванням характеру проступку, обставин його вчинення та особи порушника.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення службової дисципліни, яке виразилось у відмові виконати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 12 листопада 2025 року № 3061 дск «Про припинення виконання бойових (спеціальних) завдань окремими поліцейськими та відрядження окремих поліцейських ГУНП в Закарпатській області», згідно з яким лейтенант поліції ОСОБА_1 мав з 14.11.2025 відбути у відрядження до Донецької області для виконання бойових (спеціальних) завдань у складі підрозділів, підпорядкованих Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада «Лють».
Згідно з частинами 1-4 статті 5 Дисциплінарного статуту НП України поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання.
Разом з тим, починаючи з 01.05.2022 (дати набрання чинності Законом № 2123-IX) на період воєнного стану, поліцейський зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади. Згоди поліцейського на переміщення його для проходження в подальшому служби виходячи з інтересів служби не потрібно. Зміни в спеціальному законодавстві виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до цих правовідносин (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19).
У зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 було введено воєнний стан, строк дії якого продовжено відповідними Указами.
Відповідно до Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС від 04.12.2017 № 987, до завдань батальйонів поліції особливого призначення (стрілецьких) відноситься безпосередня участь в обороні України шляхом ведення бойових дій та забезпечення правового режиму воєнного стану. За наказом керівництва з метою участі в операціях такі підрозділи можуть відряджатися до інших регіонів держави.
Судом було проаналізовано наявний у матеріалах справи відеозапис службового телефону марки «Samsung A52», на якому зафіксовано факт зачитування та ознайомлення 13.11.2025 поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області з наказом № 3061 дск. З вказаного відеозапису вбачається, що після доведення наказу позивачеві було поставлено запитання щодо готовності його виконання, на що лейтенант поліції ОСОБА_1 відповів усною відмовою від виїзду в Донецьку область, мотивуючи це сімейними обставинами (наявність дружини-військовослужбовця, двох малолітніх дітей, догляд за братом) та проблемами зі здоров`ям.
Оцінюючи доводи позивача про незадовільний стан здоров`я, суд зазначає, що за довідками ДУ «ТМО МВС України по Закарпатській області» у позивача на момент оголошення наказу були відсутні ознаки захворювань, що перешкоджали б службі. Позивач відкрив лист непрацездатності в КНП «Турківська центральна міська лікарня» лише 14.11.2025, тобто на наступний день після фіксації відмови від виконання наказу та залишення місця дислокації. Така поведінка обґрунтовано розцінена дисциплінарною комісією як намір уникнути відповідальності.
Крім того, матеріалами службового розслідування підтверджено безпідставний невихід позивача на службу 25.11.2025, 26.11.2025 та 27.11.2025 після завершення лікування (яке тривало до 24.11.2025), що зафіксовано актами про відсутність на службі № 426/106/34-25, № 429/106/34-25 та № 450/106/34-25. Моніторингом системи Пенсійного фонду України підтверджено відсутність медичних висновків на ці дати. Самоусунення від служби в умовах воєнного стану є грубим порушенням службової дисципліни.
Щодо посилань на сімейні обставини як на підставу відстрочки від мобілізації, суд зазначає, що норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не поширюються на діючих поліцейських, які проходять службу в органах Національної поліції.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання розглянути рапорт від 21.11.2025 про звільнення за власним бажанням (п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII), суд вказує, що згідно з п. 68 Положення про проходження служби № 114, працівник зобов`язаний попередити керівництво за 3 місяці. Звільнення у коротший строк є правом, а не обов`язком керівника, та можливе лише за наявності поважних причин (постанова КМУ № 413), докази яких позивач до рапорту не додав. Окрім того, рапорт подано в процесі службового розслідування за вже вчинений проступок, що не може блокувати притягнення до дисциплінарної відповідальності. Відповідач розглянув рапорт та надав законну відповідь за вих. № 176470-2025 від 27.11.2025.
При оцінюванні обраного заходу стягнення у вигляді звільнення, суд враховує характер проступку (відмова від виконання наказу керівництва щодо відрядження в зону бойових дій Донецької області під час воєнного стану), вчиненого особою керівного складу (заступником командира взводу), що нівелює службову дисципліну підлеглих та дестабілізує роботу підрозділу. Такий проступок є порушенням Присяги поліцейського. Обраний вид стягнення є правомірним, пропорційним та дискреційним правом керівника ГУНП.
Процедура притягнення позивача до відповідальності відбулася у повній відповідності до Дисциплінарного статуту та Порядку № 893. Таким чином, наказ ГУНП в Закарпатській області від 28.11.2025 № 3236 в частині звільнення ОСОБА_1 та наказ по особовому складу від 01.12.2025 № 204 о/с є законними, прийнятими у межах повноважень, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Вимоги про поновлення на посаді та зобов`язання вчинити дії є похідними, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд висновує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
у х в а л и в:
1.У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (адреса: м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці 13, ЄДРПОУ 40108913) про визнання протиправними дій- відмовити. 
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Суддя	Грень Наталія Михайлівна