Справа № 367/14267/25 
Провадження № 2/355/575/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року Баришівський районний суд Київської області
у складі: головуючого-судді Чехова С.І.
за участю секретаря Котенко Л.О.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, у якій просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати покласти на позивача - ОСОБА_1 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16 липня 2011 року між ним та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб. Після одруження дружина залишила своє прізвище ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася донька ОСОБА_6 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського району м. Києва 05 грудня 2012 року у книзі записів актів громадянського стану зроблено актовий запис про народження за № 3560.
Подружнє життя з ОСОБА_4 не склалося і 11 квітня 2019 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва було прийнято рішення про розірвання шлюбу.
Після розірвання шлюбу донька постійно проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними також проживає його мати (бабуся) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батько (дідусь) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідачка ОСОБА_2 проживає окремо.
За час, що минув після розірвання шлюбу, відповідачка неодноразово за її бажанням та спільною згодою з ним забирала та спілкувалась з дитиною і він як батько не суперечив їхньому спілкуванню, а тільки був «за» й досі не суперечить, але факт проживання і утримання дитини залишається на ньому, від чого він не відмовляється і має намір офіційно та законно визначити фактичне проживання дитини разом з ним.
Його доньки ОСОБА_3 створені належні умови для проживання та розвитку, вона відвідує школу за місцем свого фактичного проживання, має гарну успішність, а саме: АДРЕСА_2 . Дитина доглянута, нормально розвивається, виявляє прихильність до нього. Він відводить та забирає її зі школи, курсів розвитку, тощо. Опікується станом здоров`я дитини.
Він має самостійний заробіток який достатній для утримання дитини. На обліку у нарколога та психіатра, не перебуває його стан здоров`я дозволяє опікуватися дитиною.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи звернувся до суду з заявою у якій просить розглянути позовні вимоги за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації до судового засідання не з`явився, повідомив про можливість розгляду справи за його відсутністю.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, однак була належно повідомлена про час, місце розгляду справи. 29 квітня 2026 року до суду від неї надійшла заява, у якій вона вказала, що, ознайомившись із позовною заявою про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданою ОСОБА_1 , що проти позовних вимог щодо визначення місця проживання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , не заперечує. Судові засідання з розгляду даної справи просить проводити без її участі, оскільки на даний час вона перебуває у відпустці за доглядом за новонародженою дитиною, у зв`язку з чим обмежена в пересуванні.
Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог від служби у справах дітей та сім`ї Святошинського району міста Києва до судового засідання не з`явився, був належно повідомлений про час, місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
За таких обставин, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Дослідивши матеріали справи у повному обсязі, суд приходить до думки про можливе задоволення заявлених позовних вимог, оскільки:
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України слід, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом дослідженні докази, а саме:
Копію паспортів позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , з яких слід, що вони є громадянами України.(а.с. 5-6; 10-11; 12-13)
Копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого 19 липня 2022 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з якого слід, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Києві, про що 05 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 3560. Батьки: батько: ОСОБА_1 , мати: ОСОБА_4 .(а.с. 4)
Копію довідки про реєстрацію місця проживання особи № 78656247 від 01 лютого 2022 року Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , з 26 березня 2014 року по теперішній час (а.с. 7).
Копію актового запису про шлюб із застосунку «ДІЯ» (запит на цифрові копії документів від 15 жовтня 2025 року, ініціатор запиту: ОСОБА_1 ), згідно з яким 16 липня 2011 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 (прізвище після шлюбу: ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_7 , було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 851 від 16 липня 2011 року. На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року у справі № 759/15593/18 шлюб розірвано. (а.с. 15-16)
Копію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року у справі № 759/15593/18, згідно з яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 16 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, розірвано. (а.с. 17-18)
Копію ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року у справі № 759/15593/18, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Виправлено описки у другому абзаці резолютивної частини у рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 11.04.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, а саме- замість не вірно вказаного актового записку "№ 169595", вказати вірний номер актового запису "851". В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 19).
Довідку про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 3048-11/25 від 24 листопада 2025 року серії ААА 0772256 , відповідно до якої у ОСОБА_1 психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання видів робіт, професій, служби відсутні (а.с. 3а).
Копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_1 28 серпня 2023 року (а.с. 8).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства.»
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно до частини 1 та 2 статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» слід, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до ст. 141 СК України слід, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із вимогами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно ч. 2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).
Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» слід, що вільний вибір місця проживання обмежується щодо: осіб, які не досягли 14-річного віку.
За ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини слід, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 761/25544/19, провадження № 61-20015св21, Верховний Суд дійшов висновку, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення між дитиною й батьками належних стосунків, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей»
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з батьком.
Позивач довів суду, що має офіційний дохід, за рахунок якого він утримує дитину не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, стан його здоров`я дозволяє йому опікуватися дитиною. Позивач не забороняє спілкуванню відповідача з донькою та виконанню нею своїх материнських обов`язків.
Визначення місця проживання дитини разом із батьком ні в якій мірі не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх прав та обов`язків як матері дитини, оскільки мати дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з нею, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні і розвитку. Відповідачка не заперечувала проти проживання дитини разом з батьком, вона знаходиться у шлюбі з іншим чоловіком, виховує малолітню дитину. 
З наведених підстав суд задовольняє заявлені позовні вимоги позивача.
Оскільки відповідно до ч. 1, п. 1ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач просив покласти судові витрати на нього.
Керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 150, 153, 159, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст.3,12,13,81,141,259,263-265,354 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна ) гривень 20 копійок на наступний рахунок:
Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106
Код отримувача ( ЄДРПОУ):37993783
Банк отримувача: Казначейство України ( ЕАП) 899998
Номер рахунку : UA908999980313111256000026001
Код класифікації доходів бюджету: 22030106.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Київського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 20 травня 2026 року.
Суддя Баришівського
районного суду       С. І. Чехов