ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5209/26 Справа № 201/13526/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Красвітної Т.П.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №201/13526/25 за позовом ОСОБА_1 до філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса не підлягаючим виконанню та стягнення судових витрат, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року,ухвалене у складі судді Антонюка О.А., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Соборного районного суду міста Дніпра з позовом до відповідача - філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів і судових витрат.
В обґрунтування позову зазначив, що він з відповідачем уклав кредитний договір та договір застави.
Згідно кредитного договору відповідач надав позивачу грошові кошти під обумовлені відсотки річних до виконання зобов`язання.
Вказує, що на думку фінансової установи, за кредитним договором виникла заборгованість яка ним (позивачем) не погашена, і це стало підставою для звернення банку до приватного нотаріуса Румянцевої І.О. для здійснення виконавчого напису.
Виконавчим написом №1769 від 13 жовтня 2025 року запропоновано стягнути з позивача у встановлений строк по кредитному договору визначену нотаріусом суму заборгованості позивача перед фінансовою установою, який відповідачем направлено до приватного виконавця.
15 жовтня 2025 року було відкрито виконавче провадження та позивачу направлена відповідна постанова та постанова про арешт майна боржника.
Вважає дії щодо здійснення виконавчого напису є незаконним, оскільки він належного попередження про це не отримував, заборгованість за кредитом не є безспірною і термін сплати заборгованості та строк дії кредитного договору на час вчинення оскаржуваних ним дій не сплив.
Також банком заявлено позов про стягнення з нього заборгованості, який розглядається судом. Крім того в нього були певні домовленості з відповідачем, які він (банк) порушує.
Зауважує, що спірний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», і нотаріус не мав достатніх підстав на вчинення виконавчого напису, адже кредитор не надав усіх документів за переліком згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення зобов`язань проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса».
Також вважає, що виконавчий напис вчинено в порушення вимог п.283 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», оскільки виконавчий напис було вчинено не на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
У зв`язку з чим просив суд визнати вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 до філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева І.О., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О., про визнання виконавчого напису нотаріуса не підлягаючим виконанню та стягнення судових витрат - задоволено.
Визнано виконавчий напис №1769, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. від 13 жовтня 2025 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь філії – Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» заборгованості: звернення стягнення на транспортний засіб, автомобіль «Шкода Октавія», 2019 року випуску, колір чорний, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рахунок погашення боргу за кредитним договором (споживчий кредит) №622/0213 від 26 червня 2019 року в сумі 393 103 грн. 03 коп., укладеним (договором) між ОСОБА_1 і АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління «АТ «Ощадбанк», таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління «АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування скарги зазначає, що приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не прийняв до уваги аргументи банку щодо безспірності заборгованості позивача.
Вказує, що у ОСОБА_1 перед банком існує борг в розмірі 392 103,03 грн., і в березні 2025 року ОСОБА_1 було повідомлено про існуючу прострочену заборгованість за кредитом, а також про загальний розмір заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 визнав борг в повному обсязі та звернувся до банку із заявою, в якій зобов`язався у добровільному порядку сплатити заборгованість за основним боргом та процентами (яка на 21 березня 2025 року складала 412 501,69 грн.) частинами протягом 9-ти місяців у строк до 31 грудня 2025 року.
Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 здійснював нерегулярні платежі у сумі 10000 грн., та не виконав свої зобов`язання згідно його ж заяви у повному обсязі.
Зауважує, що позивач ( ОСОБА_1 ) неодноразово зв`язувався із представником Банку та був обізнаний про наслідки непогашення заборгованості. Банк направив відповідну Вимогу про дострокове повернення кредиту вих. №55/5.4/10 від 05 серпня 2025 року та Повідомлення про порушення забезпечених обтяженням зобов`язань за вих № 55/5.4/982/2025 від 06 серпня 2025 року на адресу місця реєстрації, яка була відома банку, які у зв`язку із закінченням терміну зберігання були повернуті АТ «Укрпошта» на адресу банку, про що свідчать відповідні відмітки на поштовому конверті.
Зазначає, що Спірний виконавчий напис від 13 жовтня 2025 року №1769 вчинено відповідно до вимог закону «Про нотаріат» та у відповідності до вимог постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172, в редакції яка була чинною на день вчинення виконавчого напису.
Звертає увагу суду, що обставини викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, суд зазначив обставини, які позивачем не викладалися таким чином викривив їх.
Суду було надано всі належні докази безспірності вимог, однак до уваги їх не прийнято, оцінки не надано, а також невірно застосовані норми матеріального права.
У зв`язку з чим просить рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути судові витрати зі сплати судового збору.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Меюс Я.С. скористалась своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами, викладеними у скарзі, вважає їх безпідставними.
Зазначає, що про наявність виконавчого напису позивачу стало відомо шляхом отримання постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП 79364156) від приватного виконавця Лисенка Ю.О.
Вчинення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. виконавчого напису порушує права позивача, оскільки вимоги про погашення заборгованості він не отримував, сума заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, не відповідає дійсності, у нотаріуса були відсутні документи, які б підтверджували безспірність такої заборгованості. 
Наданий банком нотаріусу розрахунок суми боргу, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача.
Вважає, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87 , 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Вказує, що вимога була направлена відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , проте за даною адресою відповідач не зареєстрований і про зміну адреси реєстрації він своєчасно повідомив банк на електрону пошту. 
Вважає рішення Соборного районного суду м.Дніпра від 04 лютого 2026 року законним та прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача - адвокат Юріна В.О. подала додаткові пояснення по справі, які за змістом ідентичні доводам апеляційної скарги. Також вказує, що безспірність заборгованості боржника підтверджується зокрема наданими нотаріусу стягувачем документами згідно Переліку, затвердженого ПКМУ від 29 червня 1999 року №1172. 

Представник відповідача - адвокат Юріна В.О. в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ОСОБА_1 і АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Дніпропетровського обласного управління «АТ «Ощадбанк» кредитного договору №622/0213 від 26 червня 2019 року, позивач отримав кредит (споживчий кредит) на придбання автомобіля зі сплатою обумовлених відсотків за користування кредитом з зазначенням кінцевого терміну повернення кредиту - 2026 рік. На забезпечення вказаного кредитного договору укладено також договір застави автомобіля («Шкода Октавія», 2019 року випуску) №622/0213/1 від 26 червня 2019 року.
13 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. було вчинено виконавчий напис №1769.
Відповідно до виконавчого напису стягнуто з ОСОБА_1 не сплачену в строк заборгованість перед банком за кредитним договором від 26 червня 2019 року, яка станом на 24 вересня 2025 року складає 393 103 грн. 03 коп., шляхом звернення стягнення на автомобіль «Шкода Октавія», 2019 року випуску, колір чорний, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
За заявою стягувача (відповідача по справі) приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. 15 жовтня 2025 року відкрив виконавче провадження №79364156.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних для цього документів, що передбачено відповідним Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, та за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Зокрема не підтверджено безспірність заборгованості, а також підтвердження надсилання боржнику письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документів у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).
Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»).
Правове регулювання процедури вчинення нотаріусом виконавчих написів містить глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу II Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.
Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).
При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17 (провадження №61-14105св18) по аналогічній справі: «Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.
Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.».

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилається на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір, за яким у позивача виникла заборгованість, укладений між сторонами у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, що в даному випадку не відповідає Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Окрім цього, згідно умов кредитного договору, кредитна установа повинна надіслати особі, яка порушила свої обов`язки, письмову вимогу про усунення порушення. У вимозі зазначається: стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у строк не більше ніж тридцять днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Дана вимога направлялась боржнику, але ним не отримана. Нотаріусом не було перевірено факт одержання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень за договором.

Також відповідачем не доведено факт безспірності заборгованості за кредитним договором на час звернення до нотаріуса, оскільки з матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що між сторонами в березні 2025 року було узгоджено графік і щомісячні суми погашення заборгованості до грудня 2025 року, за якими позивач сплачував певні суми. Про що також не було надано інформації нотаріусу.
Крім того сторони пояснили, що в проваджені суду першої інстанції знаходиться справа за позовом АТ «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №622/0213 від 26 червня 2019 року, який було подано до суду в листопаді 2025 року, що також свідчить про відсутність доведення факту безспірності заборгованості на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позов і визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню та, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, правильно встановив, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено із порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк надав нотаріусу усі визначені закону документи для вчинення виконавчого напису, і дана дія виконана з додержанням закону, спростовуються встановленими обставинами і доказами, які містяться в матеріалах справи, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції і не тягнуть скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням зазначеного колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 10.06.2026 року

Головуючий суддя О.В.Агєєв