КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7524/2026
Справа № 752/755/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 червня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Кокошка О.Б. у м. Києві у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року позивач ТОВ «Цикл фінанс» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл фінанс» заборгованість за кредитним договором № 26202000512140 від 10 листопада 2021 року у розмірі 65000,63 грн., покласти на відповідача судові витрати.
Позов мотивував тим, що 10 листопада 2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 26202000512140, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», розміщений на офіційному веб-сайті банку https://creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей кредитний договір, що разом становлять єдиний кредитний договір. За умовами договору, банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з рахунку, платежі з рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта, що відкритий в банку. Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватись з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, згідно умов договору факторингу № 28/03/24, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступлено право вимоги за кредитним договором № 26202000512140 на користь ТОВ «Цикл фінанс», а відповідно ТОВ «Цикл фінанс» набуто право вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу, сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Цикл фінанс») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 65000,63 грн., із яких заборгованість по тілу кредиту 34606,85 грн., заборгованість по відсоткам 30393,78 грн., заборгованість по комісії 0 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року позов ТОВ «Цикл фінанс» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл фінанс» заборгованість за кредитним договором № 26202000512140 від 10 листопада 2021 року у розмірі 65000,63 грн., судовий збір 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що позивач не надав достовірних та достатніх доказів отримання відповідачем кредитних коштів. До позову надано саморобну довідку без підпису відповідача про присвоєння відповідачу рахунку та видачу картки. Однак це не може вважатися доказом, оскільки підпису відповідача не містить і є результатом односторонніх дій самого позивача. Виписки по рахунку не містять посилання на відповідача, на номер рахунку чи картки.
Наводила зміст ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, вказувала, що як вбачається з позову, позивач стверджує, що на виконання умов домовленостей із відповідачем банк надав кошти за кредитним лімітом, а тому вимагає стягнути заборгованість за договором про встановлення кредитного ліміту № 26202000512140 від 10 листопада 2021 року. 
Відповідно до умов кредитного договору клієнту було відкрито рахунок № НОМЕР_1 і саме через нього відповідач мала отримувати кошти. 
Разом із цим позивач не надав разом із позовом виписку по рахунку НОМЕР_1 , а надав виписку по іншому рахунку НОМЕР_2 . Крім цього, у наданій позивачем виписці немає доказів отримання будь-яких коштів відповідачем за кредитним договором № 26202000512140 від 10 листопада 2021 року. У наданій позивачем виписці містяться посилання на інші кредитні договори - кредитна угода № 26202000512140/0001 від 15 листопада 2021 року та кредитна угода № 26202000512140/0002 від 26 січня 2022 року.
Тобто позивачем не доведено отримання коштів відповідачем у розмірі, зазначеному в позовній заяві та у передбачений у кредитному договорі спосіб - позивач не надав виписку по відповідному рахунку, а у наданій виписці міститься інформація про інші договори.
Вказувала, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки не відповідають умовам договору та доданих до позову документів. У кредитному договорі вказано, що банк надає кредитний ліміт із строком кредитування 12 місяців, дата укладення кредитного договору 10 листопада 2021 року. При цьому банк нарахував заборгованість поза межами строку кредитування, що не відповідає умовам кредитного договору, оскільки проценти вже нараховані більш ніж через 12 місяців кредитування. Отже, позовні вимоги відносно процентів є необґрунтованими і незаконними.
Наводила зміст ч. 1 ст. 526, ст. 629, 627, 1054, 1048, 1049, 1046 ЦК України, зазначала, що із зазначених обставин слідує, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що первісний кредитор АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором № 26202000512140 від 10 листопада 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у формі кредитної відновлюваної лінії, що підтверджується виписками з особистого рахунку позичальника, відповідач порушила взяті зобов`язання за кредитним договором та має заборгованість 65000,63 грн., з яких 34606,85 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 30393,78 грн. сума заборгованості за відсотками, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ТОВ «Цикл фінанс», на користь якого було відступлено право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу від 28 березня 2024 року № 28/03/24.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 10 листопада 2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладений договір про встановлення кредитного ліміту № 26202000512140 (а. с. 133 - 134), відповідно до умов якого відповідачці відкрито кредитну лінію у гривні, зі сплатою відсотків у розмірі 48 % річних, строк кредитування - 12 місяців з дати встановлення першого доступного ліміту кредитної лінії. Подовження строку кредитування може здійснюватися необмежену кількість разів на той же строк і на тих же умовах. У разі небажання клієнта продовжувати строк кредитування на новий строк клієнт має звернутись до відділення банку з відповідною письмовою заявою не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення чергового поточного строку кредитування (п. 1.2.2 договору).
Відповідно до умов кредитного договору цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.
Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з рахунку, платежі з рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта НОМЕР_1 , що відкритий у банку. Операції з використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 5.6.2. договору клієнт підтверджує, що банк надав йому у письмовій формі актуальний на дату укладення цього кредитного договору Паспорт споживчого кредиту та всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, у тому числі для порівняння різних пропозицій банку з метою прийняття клієнтом обґрунтованого рішення про укладення договору, а також що банк не обмежував у часі для ознайомлення із зазначеною інформацією та для прийняття рішення.
Згідно з пунктом 5.6.3. договору клієнт підтверджує, що до моменту укладення цього кредитного договору банк ознайомив його з умовами цього кредитного договору, з умовами універсального договору банківського обслуговування, Правилами користування карткою, Тарифами та клієнт погоджується з ними та зобов`язаний їх виконувати.
Відповідно до пункту 5.6.4. договору клієнт підтверджує, що до підписання цього кредитного договору отримав усю інформацію щодо банківських послуг, що надаються за кредитним договором, в обсязі та у порядку, що передбачені частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Позивачем надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 10 листопада 2021 року по 27 березня 2024 року, у якому відображено рух коштів по рахунку НОМЕР_1 , перерахування коштів згідно кредитної угоди № 26202000512140 та операції з погашення заборгованості згідно кредитного договору (а. с. 43 - 121).

28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл фінанс» укладений договір факторингу № 28/03/24, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 26202000512140 (а. с. 21 - 24).
Відповідно до пункту 6.2.2. договору факторингу № 28/03/24 права вимоги переходить до фактора з моменту набрання чинності цим договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників щодо їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності) сторін Акту приймання-передачі права вимоги відповідно до додатку № 3 до цього договору у день підписання договору та набрання ним чинності.
Згідно з пунктом 6.3. договору факторингу з момент переходу до фактора прав вимоги, відповідно до умов пункту 6.2.2. цього договору, фактор замінює клієнта у кредитних договорах, що входять до портфелю заборгованості, та набуває всіх прав (у тому числі прав грошових вимог) клієнта за цими кредитними договорами. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним законодавством, право на всі суми, які фактор одержить від боржника на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання боржника.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 28 березня 2024 року № 28/03/24 ТОВ «Цикл фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором від 10 листопада 2021 року № 26202000512140 у сумі 65 000,63 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 34 606,85 грн., заборгованість за відсотками - 30 393,78 грн. (а. с. 34).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом частини першої статті 525 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в сукупності з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Таким чином, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості.

Виходячи із правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
У свою чергу позичальник наділений правом заперечувати як укладення кредитного договору, так і факт отримання коштів. Проте, у разі твердження про повне чи часткове виконання зобов`язання, позичальник повинен підтвердити це належними доказами, які свідчать про своєчасне повернення суми кредиту та сплату нарахованих відсотків.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19), від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 (провадження № 61-12049св23), від 15 травня 2025 року у справі № 488/3972/23 (провадження № 61-1680св25), що свідчить про усталеність правової позиції Верховного Суду з даного питання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують факт виникнення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 листопада 2021 року, наявність у неї заборгованості у визначеному розмірі. Суд послався не лише на розрахунок заборгованості, наданий позивачем, а й на виписку з особового рахунку відповідача. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідач не спростувала, тому суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції не досліджував і в матеріалах справи відсутні будь-які довідки про присвоєння відповідачу рахунку та видачу картки, тому доводи апеляційної скарги, що такий документ, як зазначена довідка, який не містить підпису відповідача, складений позивачем одноособово і не може вважатися доказом, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що позивач не надав разом із позовом виписку по рахунку НОМЕР_1 , а надав виписку по іншому рахунку НОМЕР_2 , у якій немає доказів отримання будь-яких коштів відповідачем за кредитним договором № 26202000512140 від 10 листопада 2021 року, апеляційний суд враховує, що наявні в матеріалах справи виписки по особових рахунках ОСОБА_1 у період з 10 листопада 2021 року по 27 березня 2024 року є регістрами аналітичного обліку, які вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня щодо руху коштів (перерахувань, погашень, винесення на прострочення), по рахункам НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_1 , і кожна виписка по особовому рахунку у період з 10 листопада 2021 року по 27 березня 2024 року містить інформацію про конкретний вид проведеної операції, проте всі виписки стосуються операцій щодо використання кредитних коштів за кредитним договором № 26202000512140 від 10 листопада 2021 року.

Доводи апеляційної скарги, що виписки по рахунку не містять посилань на відповідача, на номер рахунку чи картки, спростовуються змістом зазначених виписок, у яких містяться реквізити відповідних рахунків і особисті дані відповідача - прізвище та ініціали, а також код ЄДРПОУ.

Так, із аналізу зазначених виписок можна дійти висновку, що ОСОБА_1 неодноразово були використані кошти, надані у вигляді кредитної лінії та перераховані на рахунок НОМЕР_1 : 15 листопада 2021 року надано кредитні кошти у розмірі 25530,87 грн., 16 листопада 2021 року - у розмірі 1556,23 грн., 17 листопада 2021 року - у розмірі 1129,62 грн., 18 листопада 2021 року - у розмірі 1393,47 грн., 19 листопада 2021 року - у розмірі 685,54 грн., 26 січня 2022 року - у розмірі 490,56 грн., 27 січня 2022 року - у розмірі 212,19 грн., 28 січня 2022 року - у розмірі 201,60 грн., 31 січня 2022 року - у розмірі 811,73 грн., 01 лютого 2022 року - у розмірі 571,41 грн., 02 лютого 2022 року - у розмірі 189,69 грн., 03 лютого 2022 року - у розмірі 163 грн., 04 лютого 2022 року - у розмірі 68 грн., 07 лютого 2022 року - у розмірі 404,14 грн., 08 лютого 2022 року - у розмірі 1627,74 грн., 09 лютого 2022 року - у розмірі 438,29 грн., 10 лютого 2022 року - у розмірі 234,26 грн., 17 лютого 2022 року - у розмірі 104,80 грн., 06 липня 2022 року - у розмірі 5506,85 грн.

Таким чином, на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 за період з 10 листопада 2021 року по 27 березня 2024 року надходили кредитні кошти у розмірі 41019,99 грн.

Отже, надані виписки містять інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку ОСОБА_1 : баланс станом на дату отримання картки, всі операції за картковим рахунком з зазначенням дати проведення операції та зазначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведення операції. У виписках відображено кредитний рахунок НОМЕР_1 , яким користувалася ОСОБА_1 , та період, протягом якого нею використовувався кредитний ліміт.

Враховуючи наведене, надані банком виписки підтверджують обставини кредитування рахунку НОМЕР_1 , а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано позичальником. 

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що у наданій позивачем виписці містяться посилання на інші кредитні договори - кредитна угода № 26202000512140/0001 від 15 листопада 2021 року та кредитна угода № 26202000512140/0002 від 26 січня 2022 року, апеляційний суд враховує пояснення ТОВ «Цикл фінанс» у відповіді на відзив на позовну заяву від 17 березня 2025 року, що зазначені у виписках кредитні кошти видані саме за кредитним договором № 26202000512140 від 10 листопада 2021 року, а цифри, вказані у номері кредитного договору в призначенні платежу через дріб (/001, /002) та дати кредитної угоди є позначеннями банку використання кредитної лінії у відповідний місяць та число, а твердження відповідача про операції за різними кредитними договорами є помилковим.

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів укладення з АТ «Банк Кредит Дніпро» будь-яких інших кредитних договорів, за якими їй могли перерахуватися зазначені кошти, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Крім того, є хибними доводи апеляційної скарги про нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, з огляду на положення п. 1.2.2 кредитного договору, яким передбачено, що подовження строку кредитування може здійснюватися необмежену кількість разів на той же строк і на тих же умовах, і у разі небажання клієнта продовжувати строк кредитування на новий строк клієнт має звернутись до відділення банку з відповідною письмовою заявою не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення чергового поточного строку кредитування.

Таким чином, укладаючи кредитний договір № 26202000512140 від 10 листопада 2021 року, сторони дійшли згоди щодо автопролонгації строку кредитування на той же строк і на тих же умовах.

При цьому ОСОБА_1 не надано доказів звернення до АТ «Банк Кредит Дніпро» із заявою про відмову від продовження строку кредитування, як це передбачено п. 1.2.2 кредитного договору, а тому нарахування банком процентів за користування кредитом за період з 10 листопада 2021 року по 27 березня 2024 року здійснене в межах цього строку.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Євдотьєвим Анатолієм Олександровичем, залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.