ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2026 р. Справа№ 910/13773/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Барсук М.А. 

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 у справі №910/13773/25 (суддя Підченко Ю.О.) за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дивізіон груп" про стягнення 97 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Військова частина НОМЕР_1 (далі також - позивач, ВЧ НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дивізіон Груп" (далі також - відповідач, ТОВ "Дивізіон Груп") про стягнення збитків в сумі 97 800,00 грн, що складаються із зайво сплаченого податку на прибуток.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 у справі №910/13773/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та понесеними збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов`язання.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Апеляційна скарга мотивована аналогічними доводами, що й позовна заява.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дивізіон Груп" (як постачальником) та Військовою частиною НОМЕР_1 (як покупцем) 28.10.2024 було укладено договір поставки № 14/201 (далі також - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець належним чином прийняти і оплатити товар спеціального призначення, вказаний в. 1.1. договору.
Згідно з п.п. 2.2., 2.3. договору, вартість товару 1 956 000,00 грн. Сторони також мають право погодити зміну ціни в договорі в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товару), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку, шляхом укладання додаткової угоди до договору.
Строк поставки протягом 45 днів з дати підписання договору, але не пізніше 15.12.2024 за адресою: склад продавця. Строк оплати протягом 7 робочих днів від дня отримання товару, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною ( накладною, актом прийому-передачі товару) (п.п. 3.1., 3.2. договору).
Відповідно до розділу 5 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2024, а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань.
Згідно з Додатком № 1 до договору - "Специфікація", сторонами погоджено поставку на загальну вартість 1 965 000,00 грн.
А згідно з Додатком № 2 до договору - протоколом погодження ціни сторони досягли угоди про розмір ціни за одиницю товару, а саме: 163 000,00 грн.
Як стверджує позивач, товар згідно договору в кількості 12 штук відповідачем був доставлений, внаслідок чого 06.12.2024 за № 648 сторонами була підписана видаткова накладна та згідно з платіжними інструкціями № 24-9559 від 06.12.2024 та № 24/10418 від 25.12.2024, відповідачу була перерахована за доставлений товар в розмірі 1 965 000,00 грн.
Однак, позивач наголошує, що під час проведення аудиторської перевірки 5 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України (аудиторський звіт № 526 від 10.03.25) було встановлено, що згідно з додатком № 3 до договору поставки від 28.10.2024 року №14/201 - Калькуляція ціни товару, відповідач, в графі "податок 5%" вказав суму податку на прибуток в розмірі 97 800,00 грн, яку позивач, нібито, помилково сплатив.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, на думку позивача, що в результаті неправомірних дій відповідача, позивач поніс збитки у вигляді зайво сплаченого податку на прибуток у сумі 97 800,00 грн. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне. 
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 14/201 від 28.10.2024, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
У п. 2.2. договору та у Додатку № 1 сторони погодили, що загальна ціна товару 1 956 000,00 грн (ціна за одиницю 163 000,00 грн).
Суд наголошує, що відповідно пп. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 20.03.2022 "Деякі питання оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану" установлено, що на період воєнного стану ціна на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України визначається на підставі калькуляції витрат, сформованої виконавцем державного контракту (договору). При цьому під час розрахунку ціни враховуються всі податки та збори, загальновиробничі, адміністративні, операційні та інші витрати виконавця, пов`язані з виготовленням товарів, виконанням робіт та наданням послуг. Відповідальність за неправильність розрахунку, необґрунтованість витрат за статтями калькуляції витрат несе виконавець державного контракту (договору).
При цьому, як вбачається з Додатку № 3 до договору (Калькуляція ціни товару) ціна договору включає:
- закупівля товару - 1 800 000,00 грн;
- прибуток - 58 000,00 грн;
- податок 5% - 97 800,00 грн;
- ціна реалізації товару без ПДВ - 1 956 000,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар у кількості 12 одиниць, загальною вартістю 1 956 000,00 грн, що підтверджується підписаною та скріпленою печатками обох сторін видатковою накладною № 648 від 06.12.2024.
Крім того, на виконання умов договору позивачем було здійснено оплату відповідачу за поставлений товар на загальну суму 1 956 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями:
- № 24-9559 від 06.12.2024 на суму 1 955 999,98 грн без ПДВ;
- № 24-10418 від 25.12.2024 на суму 0,02 грн без ПДВ.
Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Відтак, ціна в договорі поставки визначається за домовленістю сторін.
Ціна товару сторонами вказана в п. 2.2 договору. 
Матеріали справи містять документи, з яких беззаперечно випливає, що сторони дійшли згоди щодо ціни товару та підтвердили це у спосіб, встановлений договором, зокрема: додаток № 1 до договору "Специфікація", додаток № 2 до договору "Протокол погодження ціни" та додаток № 3 до договору "Калькуляція ціни Товару".
Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів звернення покупця до постачальника з обґрунтованими вимогами щодо зміни істотних умов договору, зокрема, в частині вартості одиниці товару та/або загальної ціни товару після отримання замовником сформованої виконавцем калькуляції витрат і ознайомлення позивача з її змістом, так і доказів відмови позивача від договору у зв`язку з неправильністю відомостей, відображених відповідачем у калькуляції.
При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність обставин неможливості позивачем встановити обставини, пов`язані із договірною ціною станом на момент укладення договору.
Частиною 3 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі та поставив позивачу визначений договором товар, який в свою чергу повністю сплачений позивачем, тобто договір сторонами виконано у повному обсязі.
Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина. 
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. 
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). 
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. 
Виходячи з наведеного та в силу статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони.
Покладення позивачем на відповідача відповідальності після надання йому підтвердження про належне виконання зобов`язання у встановленому договором порядку та формі, протирічить як поняттю протиправної поведінки, врегульованому наведеними положеннями Господарського кодексу України, а також закріпленим в ст. 3 Цивільного кодексу України засадам цивільного законодавства, зокрема, свободи договору, справедливості, добросовісності.
При цьому обставини, викладені в аудиторському звіті 5 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України № 526/3 від 10.03.2025 не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати. 
Аудиторський звіт не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами передачі-приймання наданих послуг. Аудиторський звіт є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто звіт не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Аудиторський звіт не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Аудиторський звіт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Отже, аудиторський звіт не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.
Таким чином, позивачем не доведено протиправності дій відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та понесеними збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов`язання.
Оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем під час саме виконання зобов`язань за спірним договором та факту наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення з боку відповідача, що унеможливлює застосування до останнього цивільної відповідальності у вигляді стягнення збитків (відшкодування шкоди), вимоги позивача обґрунтовано залишені місцевим господарським судом без задоволення. 
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 у справі №910/13773/25 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 01.06.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук