П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3428/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
14 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №2401/АП/02-32-50-02-10 від 12.11.2024 року про відмову в задоволенні заяви фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 про право застосування спрощеної системи оподаткування;
зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області здійснити коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 , виключивши інформацію щодо нарахування податкового боргу (недоїмки) зі сплати земельного податку з фізичних осіб у розмірі 9,81 грн та пені за прострочення сплати податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 0,26 грн;
зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області зареєструвати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку та включити її до реєстру платників єдиного податку з дня її державної реєстрації, про що видати відповідну довідку.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення №2401/АП/02-32-50-02-10 від 12.11.2024 про відмову в задоволенні заяви про застосування спрощеної системи оподаткування.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №2401/АП/02-32-50-02-10 від 12.11.2024.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Вінницькій області з 11.11.2024 зареєструвати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку та включити до реєстру платників єдиного податку з дня її державної реєстрації, про що видати відповідну довідку.
Вирішено питання про судові витрати.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11.11.2024 через застосунок «ДІЯ» Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала заяву до Головного управління ДПС у Вінницькій області за №39440153 про застосування спрощеної системи оподаткування, з обранням 3 групи із застосуванням ставки 5% від доходу.
Проте, листом від 12.11.2024 № 2401/АП/02-32-50-02-10 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області відмовлено в реєстрації ФОП ОСОБА_1 в якості платника єдиного податку 3 групи за ставкою 5 відсотків з підстави наявності у позивача (платника податків) на день подання заяви податкового боргу зі сплати земельного податку в сумі 9,81 грн.
Не погоджуючись із відмовою ГУ ДПС у Вінницькій області в реєстрації в якості платника єдиного податку 3 групи за ставкою 5 відсотків, позивач звернулася до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності у позивача податкового боргу станом на день подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, тому правові підстави, передбачені підпунктом 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 та пунктом 299.6 статті 299 ПК України, для відмови у реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку третьої групи були відсутні.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що Головне управління ДПС у Вінницькій області, яке є державним органом, відмовляючи у внесенні до Реєстру платників єдиного податку відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку ІІІI групи за ставкою 5 відсотків діяло в межах чинного законодавства (відповідно до п. 299.6 ст. 299 ПК України), оскільки в даному випадку у суб`єкта владних повноважень (ГУ ДПСу Вінницькій області) були відсутні дискреційні повноваження.
Відповідач категорично не погоджується з висновком суду про несвоєчасність здійсненого перерахунку контролюючим органом податкових зобов`язань відповідно до вимог пункту 286.5 статті 286 ПК України, адже відповідач, як тільки йому стало відомо з заяви позивача ( вх.ГУ№13036/6 від 21.02.2025) про відчуження 11.08.2023 земельних ділянок, відповідно до вимог пункту 286.5 статті 286 ПК України протягом встановленого терміну 21.02.2025 року провів перерахунок.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків першої інстанції та просив відмовити в її задоволенні.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен повинен сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Так, пунктом 291.2 статті 291 ПК України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п.291.3 ст.291 ПК України).
Відповідно до пунктів 299.1, 299.2 статті 299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.
У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку (п.299.3 ст.299 ПК України).
Отже, відповідальним за реєстрацію та ведення реєстру платників єдиного податку є ДПС України як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Відповідно до пункту 299.6 статті 299 ПК України, підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:
1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;
2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;
3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.
Отже, податковим кодексом України передбачено вичерпний перелік випадків, за наявності яких контролюючий орган відмовляє суб`єкту господарювання у реєстрації платником єдиного податку.
Згідно з пп. 291.5.8 п. 291.5 ст. 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Таким чином, однією з підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку згідно з пп. 299.6.1 п. 299.6 ст. 299 ПК України є невідповідність такого суб`єкта господарювання вимогам, встановленим статті 291 ПК України.
Тобто, підставою для контролюючого органу при прийнятті рішення про відмову у реєстрації фізичної особи-підприємця платником єдиного податку є наявність на день подання заяви у такого платника податків податкового боргу зі сплати податків та зборів, за якими визначені грошові зобов`язання.
У разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку (пункт 299.5 статті 299 ПК України).
Отже вирішальним для правильного вирішення даного спору є встановлення обставини наявності або відсутності у позивача податкового боргу саме станом на день подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування - 11.11.2024.
Досліджуючи наявні у справі докази та надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для відмови позивачу у реєстрації платником єдиного податку.
Як убачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного рішення контролюючий орган визначив наявність у позивача податкового боргу зі сплати земельного податку в сумі 9,81 грн, який, за твердженням відповідача, обліковувався за податковим повідомленням-рішенням №818428-2405-0228 від 22.07.2022.
Судом встановлено, що 22.07.2022 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області було прийнято податкове повідомлення-рішення №818429-2405-0228, яким позивачу визначено грошове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2022 рік у сумі 1841,40 грн, яке позивачем сплачено 08.09.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи фіскальним чеком АТ «Укрпошта».
Разом із тим, того ж дня контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №818428-2405-0228, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку в сумі 14,02 грн. При цьому, відповідно до даних інтегрованої картки платника податків, у позивача станом на початок 2022 року обліковувалась переплата з земельного податку у розмірі 4,21 грн, за рахунок якої вказане зобов`язання було частково погашене, а залишок у сумі 9,81 грн відображений як недоїмка.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України у разі переходу права власності на земельну ділянку протягом календарного року земельний податок сплачується попереднім власником лише за період до початку місяця, у якому припинилось його право власності, а новим власником - починаючи з місяця набуття права власності.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.08.2023 позивач відчужила належні їй земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, а право власності на них було зареєстровано за новим власником у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Отже, починаючи з 11.08.2023 позивач фактично припинила бути платником земельного податку щодо вказаних земельних ділянок.
Колегія суддів враховує, що контролюючим органом після переходу права власності не було своєчасно проведено перерахунок податкових зобов`язань позивача відповідно до вимог пункту 286.5 статті 286 ПК України, у зв`язку з чим в інтегрованій картці платника продовжували обліковуватись нарахування, які не відповідали фактичному обсягу податкових обов`язків позивача.
Лише 21.02.2025, після звернення позивача із заявою про проведення звірки даних щодо земельних ділянок, відповідачем було здійснено відповідний перерахунок та відображено результати звірки в інтегрованій картці платника податків.
При цьому, як правильно встановив суд першої інстанції, за результатами проведеного перерахунку в інтегрованій картці позивача обліковувалась переплата з земельного податку у сумі 834,5 грн, яка суттєво перевищувала суму 9,81 грн, на яку відповідач посилався як на податковий борг.
Доводи апелянта про те, що перерахунок було проведено своєчасно після отримання відповідної заяви позивача, колегія суддів оцінює критично, оскільки наведені обставини не спростовують висновку суду про відсутність фактичного податкового боргу станом саме на дату подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування - 11.11.2024.
Сам по собі факт подальшого проведення перерахунку у лютому 2025 року свідчить про те, що дані інтегрованої картки платника податків потребували уточнення та не відображали реальний стан розрахунків позивача з бюджетом на момент прийняття оскаржуваного рішення.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відображення в інтегрованій картці платника запису про недоїмку не є безумовним та достатнім доказом існування податкового боргу у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, якщо матеріалами справи підтверджується відсутність фактичної заборгованості перед бюджетом.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого у встановлений законом строк, а також непогашена пеня.
Водночас встановлена у справі переплата свідчить про відсутність фактичної несплати узгодженого грошового зобов`язання, а тому виключає наявність податкового боргу як такого.
Колегія суддів враховує і те, що нарахована пеня у сумі 0,26 грн має похідний характер від суми 9,81 грн, а відтак за відсутності фактичного податкового боргу не може розцінюватися як самостійна підстава для відмови у реєстрації платником єдиного податку.
Посилання апелянта на те, що у відповідача були відсутні дискреційні повноваження, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки у даному випадку ключовим є саме встановлення наявності або відсутності визначених законом підстав для відмови у реєстрації платником єдиного податку.
Оскільки відповідачем не доведено існування у позивача податкового боргу станом на 11.11.2024, передбачені підпунктом 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 та пунктом 299.6 статті 299 ПК України підстави для відмови у реєстрації позивача платником єдиного податку були відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про протиправність рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №2401/АП/02-32-50-02-10 від 12.11.2024 та наявність підстав для його скасування із покладенням на відповідача обов`язку зареєструвати ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку третьої групи за ставкою 5 відсотків з 11.11.2024.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.