ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/23551/23
Провадження № 22-ц/820/1474/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Плінська І.П.
з участю представника заявника
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/23551/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2026 року у складі судді Чевилюк З.А. у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту батьківства.
Заслухавши доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в :
У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт батьківства ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , видати нове Свідоцтво про народження, залишивши ОСОБА_3 прізвище « ОСОБА_5 ».
На підтримання поданої заяви ОСОБА_2 вказувала, що 10.11.2001 року між нею та ОСОБА_6 , був зареєстрований шлюб, проживши у шлюбі близько двох років, ІНФОРМАЦІЯ_3 вони розлучилися. Однак, через деякий час знову почали спільно проживати та перебували у фактичних шлюбних відносинах до 2007 року. При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дитини і при реєстрації народження доньки запис про батька був зроблений зі слів матері, тобто відповідно до ч 1 ст 135 СК України. За життя ОСОБА_7 визнавав себе батьком доньки ОСОБА_8 , надавав матеріальну допомогу, купував їй речі, вони багато спілкувалися і проводили час. 
Заявниця посилалася, що встановлення факту необхідне для отримання ОСОБА_9 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого захисника, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 740 від 23.09.2025 року, оскільки ОСОБА_4 , був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2026 року заяву задоволено, встановлено факт батьківства ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті (м. Хмельницький) внести відповідні зміни до Актового запису про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась у м. Хмельницькому, Хмельницької області ( Свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 06.12.2018 року зареєстрованого Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 2677), зазначивши батьком дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Таврів, Веселовського району Запорізької області, громадянина України та видати нове Свідоцтво про народження, залишивши ОСОБА_10 прізвище « ОСОБА_5 ».
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.
Апелянтка посилається, що не погоджується з вимогами ОСОБА_2 щодо батьківства її сина ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , про що вказала у письмових запереченнях в ході розгляду справи судом першої інстанції. Проте, в даній справі було проведено судову молекулярну–генетичну експертизу, результати якої суд поклав в основу рішення, однак суд не прийняв до уваги її заперечення щодо порушення ОСОБА_2 норм процесуального права стосовно форми звернення до суду, а також правових підстав такого звернення, як наслідок не залучено до участі у справі всіх належних учасників. Також вказує, що лише через 14 місяців після смерті ОСОБА_4 , уже повнолітній доньці ОСОБА_8 знадобилося встановлення статусу члена сім`ї загиблого захисника, хоча вона є студенткою Вінницького національного медичного університету ще з 19 лютого 2022 року, тобто до загибелі сина.
Таким чином вказує апелянтка, що між сторонами існує спір про право і розгляд цієї справи за правилами окремого провадження був неможливим. Крім того, вказує апелянтка, що вона є єдиною спадкоємицею за законом, після смерті сина, інших осіб, з числі близьких родичів – спадкоємців першої черги за законом немає, відтак лише вона прийняла спадщину, а встановлення даного факту потрібно заявниці лише для можливості отримати частину спадщини після смерті ОСОБА_4 . 
ОСОБА_2 та її представник - адвокат Дзісь Б.М. подали відзив на апеляційну скаргу, посилаються, що доводи апелянтки про необхідність залишення без розгляду заяви про встановлення факту оскільки існує спір про право є безпідставними, оскільки реалізація права на встановлення факту батьківства є реалізацією фундаментального права ОСОБА_3 на походження та кровне споріднення і не є тотожним спору про поділ майна. Крім того, на момент розгляду цієї справи в провадженні будь-якого суду не було жодного іншого позову. Подання ОСОБА_9 позову про перерозподіл суми одноразової грошової допомоги, після встановлення батьківства є логічним продовженням реалізації прав дитини загиблого військовослужбовця. Посилання апелянта, що існує спір про право, лише підтверджує, що для вирішення майнових питань, а саме розподіл коштів, ОСОБА_9 обрано належним спосіб захисту своїх прав, при цьому апелянтка намагається підмінити поняття, стверджуючи, що справа про встановлення батьківства є майновим спором. 
Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю дитини є заявник ОСОБА_2 , а батько дитини - ОСОБА_11 , записаний відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та інформацією з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому.
ОСОБА_4 , матір`ю якого є апелянт ОСОБА_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 під час захисту Батьківщини від російської агресії у м. Авдіївка Донецької області.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщини на спадкове майно у вигляді грошових коштів на рахунку в банку в сумі 345871,2 грн.
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його мати ОСОБА_1 шляхом подання заяви нотаріусу і отримала Свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти на рахунку в банку в сумі 345871,2 грн.
ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту батьківства ОСОБА_4 щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , і в заяві вказала, що заява подана з метою отримання ОСОБА_3 статусу члена сім`ї загиблого захисника для отримання відповідних пільг. 
ОСОБА_1 , яка була залучена до участі у справі як заінтересована особа, проти заяви категорично заперечувала, не визнавала факт батьківства ОСОБА_4 щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Однак за висновком експерта судової молекулярно-генетичної експертизи від 24.04.2025 року №СЕ-19/102-25/1416-БД померлий ОСОБА_4 може бути біологічним батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ймовірністю даної події не менше 99,99999999%.
За змістом ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. 
Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За змістом пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В силу частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Як передбачено пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, які виникають із цивільних правовідносин, тобто особистих немайнових і майнових відносин, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Одним із видів цивільного судочинства є окреме провадження, в якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №320/948/18) зазначила, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21.
У постанові від 20 листопада 2024 року в справі №179/986/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Як вбачається з заяви ОСОБА_2 , факт встановлення батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідний для встановлення ОСОБА_3 статусу члена сім`ї загиблого захисника згідно чинного законодавства та настання відповідних правових наслідків встановлення такого статусу.
Отже в даному випадку відсутній спір про право при встановлення даного факту родинних відносин з вказаною метою.
Крім того рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russianfederation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).
Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення як єдиний науковий метод точного встановлення батьківства в процесі дослідження факту батьківства.
В ході розгляду справи було проведено судову молекулярно-генетичну експертизу від 24.04.2025 року № СЕ-19/102-25/1416-БД, за висновком якої ОСОБА_4 може бути біологічним батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ймовірністю даної події не менше 99,99999999%.
Апелянт ОСОБА_1 брала участь у розгляді справи як заінтересована особа, могла скористатись своїми права на спростування даного висновку, однак достатніх та допустимих доказів щодо того, що вказаний висновок експерта є необґрунтованим не навела, клопотань про проведення повторної експертизи не заявляла.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що Позовне провадження на відміну від Окремого провадження здійснюється на принципах змагальності цивільного процесу та доведеності чи не доведеності позовних вимог. 
Таким чином є доведеним факт батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і залишення даної заяви без розгляду з послідуючим зверненням ОСОБА_3 з позовом про встановлення батьківства жодним чином не захистить цивільні права апелянта, так як висновок експерта є письмовим неспростовним доказом батьківства, і призведе лише до затягування розгляду вказаного питання.
Крім того як зазначено вище, встановлення факту батьківства саме по собі не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, оскільки спору про право на час подання зави між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не існувало.
Наявність сьогодні спору в позовному провадженні про перерозподіл суми одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 грн., виплаченої в порядку 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якраз і свідчить, що спір виник лише після встановлення факту батьківства.
За таких обставин доводи апеляційної скарги, що між сторонами існує спір про право і розгляд цієї справи за правилами окремого провадження був неможливим, слід відхилити з підстав, зазначених в мотивувальній частині постанови, оскільки судом беззаперечно встановлено відсутність на час розгляду справи спору про право між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 липня 2026 року.

Суддя         А.М. Костенко
Л.М. Грох
Т.О. Янчук