ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2026 Справа № 917/155/26 
м. Полтава
Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Сілаєвій О.Ф., розглянувши матеріали за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “КРІСТАЛ М ГРУП” (адреса 65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Італійська, 36, офіс 306, код ЄДРПОУ 43008296)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “СЕРІОС СНЕК” (адреса: Україна, 36010, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Овочева, будинок 7А, ЄДРПОУ 44307498)
про стягнення 7 200 831,96 грн за договором поставки № 0512-25 від 05.12.2025
представники сторін в судове засідання не з`явилися.
Суть спору. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині повної оплати отриманого товару відповідно до договору поставки № 0512-25 від 05.12.2025, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача основний борг за Договором, пеню та інфляційні втрати.
Процесуальні дії суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026 суддю Пушка І.І . визначено для розгляду даної справи.
Згідно з ухвалою від 09.02.2026 суд залишив позовну заяву без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків - не пізніше 3 днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
10.02.2026 суд отримав від позивача доповнення до позовної заяви.
Ухвалою від 16.02.2026 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі; призначив підготовче засідання у справі на 17.03.2026 о 10:45 год.; встановив сторонам процесуальні строки на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень – до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.
17.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 17.03.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволене судом згідно з ухвалою від 17.02.2026.
Позивач повідомив суд про часткову сплату боргу відповідачем в розмірі 500 000, 00 грн та заявив в зв`язку з цим про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 2072 від 17.02.2026).
Заява прийнята судом до розгляду згідно з ухвалою від 24.03.2026. Нова сума позову склала 7200831,96 грн.
Ухвалою від 05.03.2026 суд повідомив сторони про те, що підготовче судове засідання, призначене на 17.03.2026, не відбудеться, оскільки суддя Пушко І.І. в цей день проходитиме навчання, організоване Національною школою суддів України, та буде увільненим від виконання основної роботи в цей час. Наступне підготовче засідання у справі призначено на 24.03.2026.
Ухвалою від 24.03.2026 суд відклав підготовче засідання у справі на 16.04.2026.
Від позивача надійшла заява (вх. № 4765 від 09.04.2026) про проведення підготовчого судового засідання у справі без участі представника.
Ухвалою від 16.04.2026 суд закрив підготовче провадження у справі; справу призначив до судового розгляду по суті на 19.05.2026; викликав представників учасників справи у судове засідання, визнавши їх явку обов`язковою.
21.04.2026 суд отримав заяви (вх. № 5340, 5341) про вступ у справу представника відповідача – адвоката Гайдак О.В. та про ознайомлення представника з матеріалами справи, які задоволені судом. 
Представник відповідача подав заяву (вх. № 3674 від 11.05.2026) про участь у судовому засіданні, призначеному на 19.05.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, в задоволенні якого суд відмовив ухвалою від 11.05.2026 в зв`язку з відсутністю вільних майданчиків.
12.05.2026 суд також отримав від відповідача клопотання (вх. № 6500) про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 3 350 000,00 грн основного боргу.
Відповідач надіслав клопотання від 12.05.2026 про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з зайнятістю представника на цю ж дату в іншому судовому процесі.
13.05.2026 до Господарського суду Полтавської області від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 6510, сформований в системі «Електронний суд» 12.05.2026) з клопотанням про визнання причини пропуску строку на подання відзиву поважною та його поновлення.
У додаткових поясненнях від 15.05.2026 (вх. № 6636) позивач заперечив проти прийняття та врахування відзиву відповідача оскільки той поданий з пропуском процесуального строку буз наявності поважних причин; підтримав позовні вимоги з урахуванням часткової сплати суми основного боргу відповідачем; заявив про проведення судового засідання, призначеного на 19.05.2026 без участі представника позивача за наявними матеріалами.
Ухвалою від 19.05.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про визнання причин пропуску строку на подання відзиву поважними та його поновлення.
При вирішенні заявленого відповідачем клопотання від 12.05.2026 про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з зайнятістю представника, судом враховується, що ГПК України не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти їх інтереси в суді, у зв`язку з чим учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідність участь у судовому засіданні іншого представника.
За таких обставин, суд вирішив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити.
Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, суд надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому приймає рішення по суті позовних вимог в даному судовому засіданні.
19.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та ухвалив вступну та резолютивну частину рішення у справі.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив: Між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРІСТАЛ М ГРУП» (далі – Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю " СЕРІОС СНЕК " (далі- Відповідач, Покупець) 05.12.2025 був укладений договір поставки № 0512-25 (далі – Договір). 
Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:
Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується передати у власність (поставити) Покупцю товари (горіхи, цукати, сухофрукти, крупи та інше), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар, відповідно до умов Договору.
При виконанні Договору Сторони належним чином оформлюють документи на Товар згідно вимог чинного законодавства. Право підпису видаткових накладних від імені Покупця надається особі, яка уповноважена Підприємством, що підтверджується належним чином оформленою довіреністю, або директор особисто, з печаткою, без довіреності (п. 3.4. Договору).
Розрахунки згідно даного Договору здійснюються у безготівковій формі, не пізніше 7 (сьомого) дня, що наступає за днем відвантаження товару зі складу Постачальника (п. 5.2 Договору). 
За несвоєчасну оплату Товару згідно п. 5.2. даного Договору, Покупець зобов`язаний оплатити Продавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня (п. 6.2. Договору).
Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 05 грудня 2026 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами зобов`язань по цьому Договору (п. 9.1. Договору).
За посиланням позивача, на виконання умов договору Позивачем проведено низку поставок товару, які були сплачені відповідачем, проте, частина отриманого у власність товару сплаченою не була.
До матеріалів справи додані наступні видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, які за розрахунком позивача, залишались не сплаченими на суму 7 437 143,02 грн. (з ПДВ) станом на момент звернення з позовом до суду (03.02.2026):
05.12.2025 року на суму 211 032,59 грн. з ПДВ (видаткова накладна №3315 від 05.12.2025 р., рахунок на оплату №3315 від 05.12.2025 р., ТТН №Р3315 від 05.12.2025 р.,) – не сплачено;
09.12.2025 року на суму 815 814,30 грн. з ПДВ (видаткова накладна №3343 від 09.12.2025 р., рахунок на оплату №3343 від 09.12.2025 р., ТТН №Р3343 від 09.12.2025 р.) – сплачено частково в сумі 500 000,00 грн., решта суми в розмірі 315 814,30 грн. – не сплачена;
10.12.2025 року на суму 2 974 961,90 грн. з ПДВ (видаткова накладна №3364 від 10.12.2025 р., рахунок на оплату №3364 від 10.12.2025 р., ТТН №Р3364 від 10.12.2025 р.) – сплачено частково в сумі 2 100 000,00 грн., решта суми в розмірі 874961,90 грн. – не сплачена;
12.12.2025 року на суму 727 152,68 грн. з ПДВ (видаткова накладна №3377 від 12.12.2025 р., рахунок на оплату №3377 від 11.12.2025 р., ТТН №Р3377 від 12.12.2025 р.) – не сплачено;
16.12.2025 року на суму 2 711 987,30 грн. з ПДВ (видаткова накладна №3424 від 16.12.2025 р., рахунок на оплату №3424 від 16.12.2025 р., ТТН №Р3424 від 16.12.2025 р.) – не сплачено;
17.12.2025 року на суму 1 221 454,08 грн. з ПДВ (видаткова накладна №3439 від 17.12.2025 р., рахунок на оплату №3439 від 17.12.2025 р., ТТН №Р3439 від 17.12.2025 р.) – сплачено частково в сумі 666 247,68 грн., решта суми в розмірі 555206,40 грн. – не сплачена;
19.12.2025 року на суму 2 040 987,85 грн. з ПДВ (видаткова накладна №3456 від 19.12.2025 р., рахунок на оплату №3456 від 19.12.2025 р., ТТН №3456 від 19.12.2025 р.) – не сплачено.
Вказані видаткові накладні, товарно-транспортні накладні містять найменування товару, його кількість, ціну, підписані представниками сторін та засвідчені печатками.
Згідно з поданими позивачем доповненнями до позовної заяви від 10.02.2026 видаткові накладні, ТТН на підставі яких заявлено позовні вимоги, були підписані безпосередньо директором ТОВ «СЕРІОС СНЕК» власноруч, із проставленням печатки товариства, що повністю відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства України. Позивач також посилається, що зазначення у деяких видаткових накладних іншої особи у машинописному реквізиті («Отримав») має виключно технічний характер та не впливає на дійсність первинних документів, оскільки підпис належить директору Відповідача; документи скріплені печаткою юридичної особи; повноваження директора діяти від імені товариства не потребують додаткового підтвердження довіреністю.
Факт отримання товару та підписання первинних документів Відповідачем підтверджується листом-підтвердженням Відповідача, в яких зазначено, що товари згідно постачань за видатковими накладними № 3315 від 05.12.2025, №3317 від 05.12.2025, № 3318 від 09.12.2025, № 3343 від 09.12.2025, № 3364 від 10.12.2025, № 3365 від 11.12.2025, № 3377 від 12.12.2025, № 3424 від 16.12.2025, № 3439 від 17.12.2025, № 3456 від 19.12.2025 були прийняті особисто директором ТОВ «СЕРІОС СНЕК» - Новаком Кирилом Олександровичем та саме його підпис міститься на зазначених первинних документах.
Отже, Постачальник належним чином виконав своє зобов`язання з поставки та передачі Товару, а Покупець прийняв Товар.
Факт поставки товару сторонами не заперечується.
За розрахунком позивача станом на момент звернення з позовом до суду загальна заборгованість за отриманий товар склала 7 437 143,02 грн (з ПДВ).
Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.12.2025 – 28.01.2026 між сторонами у справі за договором поставки № 0512-25 від 05.12.2025 за відповідачем значиться борг в розмірі 7 437 143,02 грн. 
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019. у справі №910/1389/18.
Акт підписаний представниками сторін та засвідчений печатками, що підтверджує наявність заборгованості відповідача, її розмір та визнання боржником такої заборгованості в розмірі 7 437 143,02 грн.
Позивач подав заяву від 17.02.2026 про зменшення розміру позовних вимог в зв`язку з частковою сплатою боргу відповідачем після подання позову в розмірі 500 000, 00 грн. Суд прийняв вказану заяву до розгляду ухвалою від 24.03.2026. Після зменшення вимог, сума основного боргу за договором склала 6 937 143,02 грн.
12.05.2026 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 3 350 000,00 грн в зв`язку з відсутністю предмета спору.
Розглянувши клопотання, суд вбачає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, при цьому виходить з наступного.
Як передбачено п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент відкриття провадження по справі та припинив існування в процесі розгляду справи.
Предметом спору у справі № 917/155/26 є стягнення з відповідача коштів в сумі 7 200 831,96 грн за договором поставки № 0512-25 від 05.12.2025, з яких: 6 937 143,02 грн основного боргу, 263 266,87 грн – пені, 422,07 грн. – інфляційних.
Згідно з наданими відповідачем платіжними інструкціями від 17.04.2026 № 2008, від 04.05.2026 № 2124, від 17.04.2026 № 70, від 17.04.2026 № 663, від 21.04.2026 № 2028 відповідач після зменшення ціни позову, у квітні-травні 2026 перерахував позивачу в рахунок погашення основного боргу коштів на загальну суму 3 350 000,00 грн.
Сплату основного боргу в зазначеній сумі підтвердив і позивач у додаткових поясненнях у справі від 15.05.2026.
Інших доказів оплати товару матеріали справи не містять.
Відтак, оскільки на момент розгляду даної справи предмет спору в частині стягнення основного боргу на суму 3 350 000,00 грн припинив своє існування, наявні підстави для закриття провадження у справі в цій частині вимог згідно з п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
Суд звертає увагу позивача на наслідки закриття провадження в справі, вказані в ч.3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, а саме - повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.
Таким чином, основна сума боргу за договором станом на момент прийняття рішення у справі склала 3 587 143,02 грн. 
Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як встановлено судом, у п. 5.2. Договору Сторони погодили умови оплати, за якими Покупець має здійснити оплату не пізніше 7 (сьомого) дня, що наступає за днем відвантаження товару зі складу Постачальника.
За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Таким чином, обов`язок відповідача щодо оплати товару витікає з положень Цивільного Кодексу України, а строк оплати є таким, що настав, оскільки відповідач повинен був розрахуватись за отриманий у позивача товар не пізніше сьомого дня після відвантаження товару. Факт передачі товару підтверджується відповідними видатковими накладними, товарно-транспортними накладними.
Докази оплати товару на суму 3 587 143,02 грн відповідачем не надані.
Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не виконав умови договору та не сплатив всю суму за отриманий товар в обумовлений Договором строк, що є порушенням зобов`язання в розумінні ст. 610 ЦК України, він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення боргу в розмірі 3 587 143,02 грн, яка підлягає задоволенню.
Ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач заявив до стягнення 422,07 грн інфляційних за грудень 2025 року, нарахованих на заборгованість в розмірі 211 032,59 грн за накладною від 05.12.2025 № 3315.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом не було виявлено завищення нарахованих інфляційних витрат з боку позивача, а навпаки, фактично позивач вимагає стягнення інфляційних втрат в меншому розмірі, ніж міг би заявити. При цьому суд встановив, що розрахунок є методологічно правильним. Таким чином, суд задовольняє позов в частині вимог про стягнення інфляційних втрат в межах заявленої позивачем суми -422,07 грн.
Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Судом встановлено, що сторони узгодили між собою та зафіксували у п. 6.2. Договору, що за несвоєчасну оплату Товару згідно з п. 5.2. даного Договору, Покупець зобов`язаний оплатити Продавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня.
У позовній заяві позивач заявив до стягнення 263 266,87 грн пені за загальний період з 13.12.2025 по 02.02.2026.
На стадії прийняття позовної заяви до розгляду суд встановив, що в позовній заяві відсутній обґрунтований розрахунок стягуваної пені по кожному простроченому платежу окремо (з урахуванням строку оплати, визначеного п. 5.2. Договору та з визначенням дат часткового погашення заборгованості відповідачем).
Позивач усунув недоліки позовної заяви надавши суду уточнений розрахунок позовних вимог за яким сума пені за вказаний період склала 326 847,63 грн. При цьому позивач наголосив, що подання вказаного розрахунку не є зміною чи збільшенням позовних вимог, а здійснено виключно з метою усунення недоліків позовної заяви, позовні вимоги залишаються в межах суми, заявленої у позовній заяві.
Судом перевірено розрахунки пені долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що обґрунтований розмір стягнення з відповідача пені за вказаний період становить 326 847,63 грн. 
Таким чином, оскільки за розрахунками суду сума пені перевищує суму, заявлену позивачем до стягнення, позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в межах заявленої позивачем суми в позові - 263 266,87 грн.
Суд прийшов до висновку, що здійснення позивачем нарахування пені в меншому розмірі, ніж він міг би заявити є правом позивача та не суперечить вимогам закону.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). 
Виходячи з наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За встановлених судом обставин, до стягнення з відповідача підлягає 3 587 143,02 грн основного боргу; 422,07 грн інфляційних втрат; 263 266,87 грн пені. В частині вимог про стягнення 3 350 000,00 грн основного боргу провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю предмету спору згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Розподіл судових витрат.
Розмір сплати судового збору за подання позовів майнового характеру визначено п.п.1 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Так, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позовна заява подана в електронній формі через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 03.04.2026.
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні з позовною заявою до суду, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 92409,98 грн, що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією, а також випискою суду про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, сформованою за допомогою механізму централізованого отримання виписок з Державної казначейської служби України щодо сплати судового збору у комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду».
Ухвалою від 24.03.2026 суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог. За новим розрахунком сума позову склала 7 200 831,96 грн.
Виходячи з нового розміру позовних вимог (7 200 831,96 грн) та застосовуючи понижуючий коефіцієнт 0,8, сума судового збору за подання даної позовної заяви складала 86409,98 грн (7 200 831,96 грн *1,5% * 0,8).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Відтак, після надходження відповідного клопотання від позивача, з Державного бюджету України йому буде повернуто судовий збір у розмірі переплаченої суми судового збору у розмірі 5 999,99 грн.
Одночасно суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.231 Господарського процесуального кодексу України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Таким чином, після надходження відповідного клопотання від позивача, з Державного бюджету України йому буде повернуто судовий збір у розмірі 40 200,00 грн, виходячи з суми основного боргу в розмірі 3 350 000,00 грн, провадження про стягнення якого закрито судом в зв`язку з відсутністю предмету спору (300 000,00 грн *1,5%*0,8).
Решта витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 46 209,99 грн відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладається на відповідача з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 в зв`язку з поданням позовної заяви в електронному вигляді через систему «Електронний суд».
Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СЕРІОС СНЕК” (адреса: Україна, 36010, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Овочева, будинок 7А, ЄДРПОУ 44307498) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “КРІСТАЛ М ГРУП” (адреса 65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Італійська, 36, офіс 306, код ЄДРПОУ 43008296) – 3 587 143,02 грн основного боргу; 422,07 грн інфляційних втрат; 263 266,87 грн пені; 46 209,99 грн судового збору.
3. В частині вимог про стягнення 3 350 000,00 грн основного боргу провадження у справі закрити за відсутністю предмету спору.
4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.
Повний текст рішення складений та підписаний 22.05.2026.
Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.
Суддя І.І. Пушко