ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 698/203/25		
Провадження № 22-ц/821/1276/26		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,
секретаря - Кукушкіної А.О.,

учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
представник позивача – Кізко Леся Сергіївна,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» – адвоката Кізко Лесі Сергіївни на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 березня 2026 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі по тексту АТ «Сенс Банк», Банк) звернулося до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивувало тим, що 26.12.2019 ОСОБА_1 уклав із AT «Альфа Банк» Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631322155, відповідно до умов якої Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 
Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації.
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за Договором становить 132 481,65 грн. 
Позивач звертає увагу, що 12.08.2022 загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 132 481,65 грн, з яких 85 201,75 – прострочене тіло кредиту, 47 279,90 грн – відсотки за користування кредитом. Стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 999,81 грн.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 цивільну справу № 698/203/25 за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю на розгляд до Звенигородського районного суду Черкаської області.

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.09.2025 позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за Кредитним договором № 631322155 у розмірі 132 481,65 грн, з яких 85 201,75 грн – прострочене тіло кредиту, 47 279,90 грн – відсотки за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 3 000,00 грн.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.12.2025 заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.09.2025 у справі за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.03.2026 позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за Кредитним договором № 631322155 у розмірі 73 710,59 грн, з яких 52 654,00 грн – прострочене тіло кредиту, 21 056,59 грн – відсотки за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 1 347,58 грн та судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 6 119,19 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 26.12.2019 було укладено Кредитний договір № 631322155, Банк надав позичальнику кредит, проте відповідач належним чином не виконував умови Кредитного договору, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 52 654,00 грн, а також 21 056,59 грн процентів за користування кредитом (52 654,66 грн * 39,99% = 21 056,59 грн), а всього 73 710,59,00 грн.
Щодо нарахованих процентів, суд зазначив, що Договір укладено 26.12.2019 строком на 12 місяців, відповідач користувався кредитними коштами по серпень 2022 року, після зазначеної дати рух коштів по рахунку не прослідковується, тому подальше нарахування відсотків за користування кредитними коштами не є обґрунтованим та не доведеним, а може сприйматися як нарахування штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Сенс Банк» – адвокат Кізко Л. С. 24.04.2026, через систему «Електронний суд», подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.03.2026 у частині відмови в стягненні заборгованості за тілом кредиту та відсотками скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.
Зазначає, що між АТ «Альфа Банк» та відповідачем досягнуто домовленості в письмовій формі щодо ліміту відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн та проценти ставки 39,99% річних, що підтверджується Офертою на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26.12.2019.
Предметом даної апеляційної скарги є оскарження відмови у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 32 547,75 грн та за відсотками в розмірі 26 233,31 грн, у загальній сумі 58 771,06 грн.
Суд першої інстанції, при вирішення спору, не звернув уваги на умови Кредитного договору, а саме, що грошові кошти списуються Банком в розмірі достатньому для повернення заборгованості за кредитом, сплата процентів за його користування та/чи інших платежів за Договором в повному обсязі або в розмірі наявних коштів на рахунку згідно з черговістю, що визначена п. 3.4.13. Платіжний ліміт по рахунку клієнта збільшується на суму повернення частини кредиту. Кошти наявні на рахунку в розмірі, що перевищує заборгованість клієнта за кредитом, відображаються як пасивний залишок на рахунку та збільшують платіжний ліміт. 
У відзиві відповідачем не заперечується факт укладення Кредитного договору, а навпаки визнається отримання кредитних коштів. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов Договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання Договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за Кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 26.12.2019 ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631322155, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та Банком.
Таким чином, 26.12.2019 між Банком та відповідачем, з дотриманням приписів чинного законодавства України, укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631322155 із наступними основними умовами: тип кредиту – кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту – «Альфа Travel», мета кредиту – для особистих потреб; ліміт кредитної лінії – у розмірі 200 000,00 грн; процентна ставка – 39,99 % річних; тип процентної ставки – фіксована; тип картки – Visa Platinum; порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн.
Власним підписом позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором.
Банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну картку активував та активно користувався кредитними коштами.
Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 132 481,65 грн, з яких 85 201,75 грн - прострочене тіло кредиту, 47 279,90 грн - відсотки за користування кредитом.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині даним вимогам закону відповідає.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ст. 207 ЦК України).
Згідно з ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Згідно положень ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За ст. ст. 76, 77, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 26.12.2019 між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» була укладена Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631322155.
Факт укладення 26.12.2019 між сторонами Кредитного договору підтверджується Анкетою-заявою, яку було підписано відповідачем, зі змісту якої вбачається, що останній підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення Договору між ним та Банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці www.alfabank.ua або у разі її подальшої зміни – за іншою електронною адресою, що буде вказана в Договорі.
При укладенні вказаного Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою врегульовано норми щодо договорів приєднання. Підписавши вказану Анкету-заяву, яка є складовою частиною Кредитного договору та паспорт споживчого кредиту відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
За умовами Кредитної угоди Банк відкрив позичальнику кредитну лінію встановлена сума якої на час укладання Договору складала 5 000,00 грн (максимальна сума кредиту - 200 000 грн) та надав кредитні кошти, а останній зобов`язався їх повернути, а також сплачувати проценти за користування кредитним коштами у розмірі 39,99 % річних та комісію, у строки, передбачені договором.
Відповідно до умов даної Кредитної угоди погашення заборгованості за кредитом мало здійснюватися позичальником щомісячно згідно Графіку платежів, а саме: шляхом здійснення обов`язкового мінімального платежу в розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, а розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим за 50 грн.
12.08.2022 загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.
Згідно деталізованого розрахунку позивача станом на 07.02.2025 за відповідачем обліковується заборгованість по кредитних зобов`язаннях на загальну суму 132 481,65 грн, з яких 85 201,75 грн - прострочене тіло кредиту, 47 279,90 грн - відсотки за користування кредитом.
Отже, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту згідно Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631322155 від 26.12.2019, однак взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому Кредитним договором, належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість за наданим кредитом.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що умовами Договору та паспортом споживчого кредиту, підписаними відповідачем 26.12.2019, визначено, що строк кредитування становить 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору.
Як убачається з матеріалів справи, зокрема, виписки по рахунку ОСОБА_1 , останній протягом 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту, активно користувалася кредитними коштами, сплачувала тіло кредиту та відсотки, у зв`язку з чим та враховуючи умови Договору, суд вважає, що договір кредиту був пролонгований згідно умов Кредитного договору. 
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З наведеного слідує, що право позичальника користуватися кредитним лімітом, як і право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом обмежене умовами самого кредитного договору.
Дослідивши виписку по рахунку та розрахунок заборгованості та вирішуючи питання про розмір заборгованості за Кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що стягненню підлягає заборгованість (станом на серпень 2022 року) за тілом кредиту в розмірі 52 654,00 грн, а також проценти в розмірі 21 056,59 грн за користування кредитом (52 654,66 грн * 39,99% = 21 056,59 грн), а всього 73 710,59,00 грн.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не оспорюється розмір заборгованості визначений судом, у матеріалах справи відсутній контррозрахунок.
Доводи скаржника щодо правомірного нарахування відсотків за Кредитним договором в розмірі 26 223, 31 грн є безпідставними, оскільки Договір укладено 26.12.2019 строком на 12 місяців, відповідач користувався кредитними коштами по серпень 2022 року, після зазначеної дати рух коштів по рахунку не прослідковується, тому подальше нарахування відсотків за користування кредитними коштами не є обґрунтованим та доведеним, а може сприйматися як нарахування штрафних санкцій.
У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що оскільки відповідачем було порушено умови Договору, а тому наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 73 710,59,00 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 52 654,00 грн та нарахованих відсотків в розмірі 21 056,59 грн. 
За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказані доводи не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, яким було надано вичерпну правову оцінку під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Судом першої інстанцій виконано вимоги ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права.
Інші доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення, в оскаржуваній Товариством частині, є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника АТ «Сенс Банк» – адвоката Кізко Л. С. на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.03.2026, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» – адвоката Кізко Лесі Сергіївни залишити без задоволення.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 березня 2026 року в оскаржуваній частині в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 липня 2026 року.

Головуюча      Л. І. Василенко

 Судді:           О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко