ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/7717/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Науменко В.В.) в адміністративній справі №340/7717/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
12.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.10.2025 року за № 10245-10916/В-02/8-1100/25 щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 на території РФ з 16.01.2014 по 28.06.2017;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 на території РФ з 16.01.2014 по 28.06.2017 до страхового стажу та із урахуванням російської заробітної плати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідок про заробітну плату, виданих ТОВ «Ямальська трассова медсанчасть» та ТОВ «Ямальська», і періоду роботи в РФ з 16.01.2014 по 28.06.2017.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії за весь період після відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, починаючи з 28 жовтня 2025 року, відповідно до законодавства з урахуванням висновку суду.
- зобов`язати ГУ ПФУ у Кіровоградській області надати письмовий звіт про виконання рішення суду у встановлений строк (ст. 382 КАСУ).
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 28.10.2025 було протиправно відмовлено у зарахуванні до її страхового стажу період роботи на території РФ з 16.01.2014 по 28.06.2017 з підстав припинення дії міжнародної Угоди СНД від 13.03.1992 року про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у сфері пенсійного забезпечення. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, викладену в листі від 28.10.2025 року за №10245-10916/В-02/8-1100/25, у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 на території РФ з 16.01.2014 по 28.06.2017.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2025, з врахуванням правових висновків суду у цій справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі пенсійний орган зазначає, що позивач звернулась із заявою від 14.10.2025 про зарахування до страхового стажу періоду роботи в російській федерації з 16.01.2014 по 28.06.2017 та врахування заробітної плати за цей період. Скаржник вказує, що позивач не дотрималась вимог Порядку №22-1 щодо належної форми звернення, у зв`язку з чим її заява була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян», а надана відповідь не є рішенням про відмову. Відтак, на думку відповідача, позовні вимоги є передчасними. Також наголошує, що стаж, набутий за кордоном, враховується відповідно до міжнародних договорів та за умови належного підтвердження. Після припинення дії відповідних угод та з урахуванням вимог законодавства, стаж роботи в російській федерації після 31.12.1991 (зокрема у 2014-2017 роках) не може бути зарахований без належного підтвердження. У зв`язку з цим скаржник вважає, що підстави для перерахунку пенсії з урахуванням зазначених періодів стажу та заробітку відсутні, а дії пенсійного органу є правомірними.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.
В силу п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації з 16.01.2014 року по 28.06.2017 року в ТОВ «Ямальська трассова медсанчасть», що підтверджується копіями трудової книжки (а.с.14-20), довідками 2-НДФЛ (а.с.21-30), страховим свідоцтвом (а.с.31), довідками про заробітну плату (а.с.33-36).
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області листом від 28.10.2025 було відмовлено у зарахуванні зазначеного періоду до страхового стажу та проведенні перерахунку пенсії з підстави припинення дії міжнародної Угоди СНД від 13.03.1992 року про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у сфері пенсійного забезпечення. Зазначено, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді. Відтак, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території Російської Федерації по 31.12.1991. Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону, а за періоди по 31.12.1991 - на умовах, визначених абзацом п`ятим частини першої стаггі 40 Закону. Повідомлено, що позивач отримує дострокову пенсію за віком, призначену з 18.12.2014 за нормами пункту 3 частини першої статті 115 Закону, як матері особи з інвалідністю з дитинства. Обчислення розміру пенсії проведено з урахуванням страхового стажу 41 рік 2 місяці 1 день (порахований по 31.01.2024), в тому числі період роботи, набутий на території Російської Федерації з 16.01.2014 по 30.11.2014, який зараховано при призначенні пенсії на підставі наявної в матеріалах пенсійної справи довідки від 01.12.2014 № 696, виданої ТОВ фірма «Ямальська трасова медсанчастина». Заробітна плата для обчислення пенсії врахована за всі періоди страхового стажу з 01.07.2000 по 30.11.2014. При цьому суми заробітної плати з 16.01.2014 по 30.11.2014 визначенні з урахуванням наданої при призначенні пенсії довідки про заробітну плату від 03.12.2014, виданої ТОВ фірма «Ямальська трасова медсанчастина». З огляду на зазначене, правові підстави для проведення перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу та заробітної плати, набутих на території Російської Федерації після призначення пенсії (з грудня 2014 року по червень 2017 року), відсутні. (а.с.39-40). 
Вважаючи дії пенсійного органу протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом з метою захисту своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість, проте частково задовольнив позовні вимоги, не перебираючи на себе дискреційних повноважень пенсійного органу.
Позивачем означене рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає таке.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
При цьому розмір пенсії особи яка звернулась за нею визначається індивідуально залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого у свою чергу сплачувались страхові внески.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
Як вбачається з матеріалів справи, у межах спірних правовідносин позивачем заявлено позовні вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи в рф з 16.01.2014 по 28.06.2017.
З листа скаржника від 28.10.2025 та апеляційної скарги вбачається, що підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду трудової діяльності позивача до страхового стажу стало припинення з 01.01.2023 участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Колегія суддів критично оцінює зазначену позицію відповідача та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що така позиція суперечить принципу верховенства права, з огляду на таке.
Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Частинами другою та третьою статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та на час спірних відносин і розгляду справи не припинений та не скасований.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 вирішено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, укладеної 13.03.1992 у м. Москві. Зазначена постанова набрала чинності 02.12.2022.
Водночас, відповідно до частини другої статті 13 Угоди, пенсійні права громадян держав - учасниць Співдружності, що виникли згідно з її положеннями, не втрачають чинності у разі виходу держави-учасниці, на території якої вони проживають, із цієї Угоди.
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення участі України в Угоді не є підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії, періодів роботи на території інших держав - учасниць Угоди, якщо відповідний стаж набутий у період чинності Угоди для України та до прийняття відповідних нормативно-правових актів.
З урахуванням наведених норм законодавства та встановлених обставин справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ефективним відновленням порушеного права та інтересів позивача в даному випадку є саме зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути її заяву від 14.10.2025.
Суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника щодо недотримання позивачем вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1, оскільки Верховний Суд у своїй практиці (постанова від 27.11.2019 у справі №748/696/17, від 23.09.2024 у справі №620/2027/23 та інших) неодноразово наголошував, що визначальним є зміст звернення особи, а не його форма.
Формальна невідповідність заяви вимогам Порядку № 22-1 не може бути підставою для відмови у її розгляді, якщо з її змісту вбачається чітке волевиявлення особи щодо реалізації права на призначення чи перерахунок пенсії. Ігнорування такого звернення або відмова з формальних підстав свідчить про надмірний формалізм і суперечить принципу верховенства права.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року в адміністративній справі №340/7717/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак