Справа № 542/512/26
Провадження № 2/542/488/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

09 червня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
в с т а н о в и в :
До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 звернувся представник ТОВ «Діджи Фінанс» та просив стягнути з відповідачки суму заборгованісті за кредитним договором у розмірі 33 694,08 грн , судові витрати у справі.
У позовній заяві позивач зазначив, що 04.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200521379 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальниці у користування кредитні кошти зі встановленим строком користування з 04.05.2016 (видана кредитна картка).
Вказав, що 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020.
Зазначив, що 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних.
Зауважив, що банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Тому станом на 16.03.2026 загальний розмір заборгованості відповідачки становить 25 748,53 грн, з яких: 8 517,77 грн – сума заборгованості за кредитом та 17 230,76 – сума заборгованості за відсотками.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.04.2026 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.05.2026 витребувано від ТОВ «Діджи фінанс» документи, які містять інформацію щодо детального обрахунку основного боргу, розміру нарахованих процентів та інфляційних втрат із зазначенням періоду, за який нараховано такі складові заборгованості, а також щодо сплачених відповідачкою коштів на погашення заборгованості.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.05.2026 витребувано від ТОВ «Діджи фінанс» оригінал письмового доказу - реєстр боржників до договору відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року, або належним чином завірену копію реєстру боржників, за яким відступлено право вимоги саме до відповідачки та саме за договором відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року, виготовлений, зокрема, з вилученням або знеособленням відомостей про інших боржників та докази на підтвердження оплати за договором відступлення прав вимоги.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надала.
Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідачки, позивач посилався на договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, укладений 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс».
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. 
В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Дослідивши наданий до позовної заяви договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, укладений 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с. 198), суд встановив.
Зі змісту договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема з п. 1 договору вбачається, що банк відступив новому кредитору права вимоги банку до позичальників, зазначених у Додатку №1 до цього договору.
Разом з тим, зазначеного додатку до суду надано не було, а отже право вимоги позивача до відповідача належним чином не підтверджено.
Водночас, суд не бере до уваги таблицю, сформовану у форматі Ворд з відомостями про кредитний договір, яка у додатках до позовної заяви підписана як «Витяг з договору», оскільки вона не містить підписів представників ПАТ «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є одностороннім документом, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, шляхом довільного внесення до змісту документу відомостей про особу боржника, номер кредитного договору, суми заборгованості, тощо та не має будь-якої пов`язаності з Додатком №1 до вказаного договору.
Посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, як підтвердження того, що ТОВ «Діджи Фінанс» є єдиним та належним кредитором, є необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зі змісту рішення, на яке посилається позивач, вбачається, що вказане рішення не підтверджує факт переходу права вимоги від банку до позивача саме за укладеною угодою № 200521379 з ОСОБА_1 .
Крім того, оскільки ОСОБА_1 не приймала участі у справі № 910/11298/16, рішення у вказаній справі в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не є преюдиційним, а, отже, позивач має доводити обставини переуступки права вимоги на загальних підставах.
В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Враховуючи наведене, позивачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідачки.
Судом також встановлено, що 04.05.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 200521379 (а.с. 10).
Відповідно до умов договору сума кредиту становить – 8 517,77 грн, строк кредиту -365 днів з 04.05.2016 по 04.05.2017; розмір процентної ставки за кредитом - 0,0001 % річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 3,49 % з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії; разова комісія за видачу кредиту – 1,5 %; сукупна вартість кредиту – 74,7 % річних. Як вбачається зі змісту заяви, відповідачка просила кошти перерахувати на рахунок № НОМЕР_1 .
Також відповідачкою було підписано: 
- анкету № 2762092, у якій зазначено загальну інформацію про кредит (бажана сума кредиту 7 000,00 грн, строк 12 місяців, мета кредиту – купівля товарів, сума додаткових послуг – 1 517,77 грн, персональні дані позичальника (а.с. 11);
- довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, у якій зазначено суму кредиту – 8 517,77 грн, строк кредиту 12 місяців, тип процентної ставки – фіксована. Орієнтовна сукупна вартість кредиту (в грошовому виразі) – 5 229,01 грн, орієнтовна сукупна вартість кредиту (в процентному значенні) – 74,7 % (а.с. 13 зворот);
- графік платежів до кредитного договору № 200521379 від 04.05.2016 (а.с. 14);
- договір добровільного страхування життя за пакетом програм страхування «Персональний медичний помічник» РМР 200521379/450 від 04.05.2016, страхова премія за яким становить 450,00 грн (а.с. 14 зворот- 15 зворот);
- договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № NSK 200521379 від 04.05.2016 (а.с. 16);
- договір добровільного страхування життя та здоров`я від 04.06.2016, одноразова загальна страхова премія за яким становить – 840,00 грн (а.с. 17)
- згоду суб`єкта персональних даних (а.с. 18).
Позивач у своїй позовній заяві вказує, що станом на 16.03.2026 загальний розмір заборгованості відповідачки становить 25 748,53 грн, з яких: 8 517,77 грн – сума заборгованості за кредитом та 17 230,76 – сума заборгованості за відсотками.
Водночас, жодних належних доказів на підтвердження наявності суми боргу і його розміру позивачем не надано.
Так, позивачем не надано розрахунку заявленої суми заборгованості, з чого було б можливо зробити висновок про наявність заборгованості, її період, чи сплачувались взагалі кошти відповідачкою та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, а також період нарахування 3% річних та інфляційних втрат на зазначену суму заборгованості.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Відповідно до частини 2статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Надані товариством виписки сформовані з 04.04.2017, а не з часу укладення договору – 04.05.2016. У виписках зазначені рахунки № 22087532442602, № 245050153224426 та № 22090532442600, які не відповідають рахунку № 26200532442601, вказаному у заяві (оферті). Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання кредитного договору від 04.05.2016, суду не надано. Отже, надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості.
Із наданої позивачем виписки неможливо зробити висновок про період утворення заборгованості, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом. Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27 березня 2019 року у справі №334/1746/15-ц, від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.
Разом з тим, ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.05.2026 витребовувалися від ТОВ «Діджи фінанс» документи, які містять інформацію щодо детального обрахунку основного боргу, розміру нарахованих процентів та інфляційних втрат із зазначенням періоду, за який нараховано такі складові заборгованості, а також щодо сплачених відповідачкою коштів на погашення заборгованості та роз`яснено позивачу наслідки неподання учасником справи доказів, витребуваних судом.
Однак позивач у поданній 20.05.2026 заяві вважав достатніми надані до суду докази.
Суд, за правилами ч. 10 ст. 84 ЦПК України здійснив розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 200521379 від 04.05.2016 у загальному розмірі 33694,08 грн, у зв`язку з чим слід відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині за недоведеністю.
Недоведеність позивачем заборгованості за кредитом обмежує суд у вирішенні питання про стягнення 3 % та інфляційних витрат.
Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс».
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі:
позивач: ТОВ «Діджи Фінанс», місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари, 07406;
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області Кашуба М.І. 

Повний текст рішення виготовлено 09.06.2026.