КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року м. Київ №320/52690/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльність,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльність, у якому просить суд :
- визнати протиправною бездіяльність Державного бюро розслідувань щодо не зарахування ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби ОСОБА_1 в податковій міліції з 24.09.2020 по 15.05.2021;
- зобов`язати Державне бюро розслідувань (код ЄДРПОУ 41760289) зарахувати до стажу служби (роботи) ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стаж його служби в податковій міліції з 24.09.2020 по 15.05.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає протиправною бездіяльність Державного бюро розслідувань щодо незарахування до стажу служби (роботи) в ДБР періоду його служби в органах податкової міліції з 24.09.2020 по 15.05.2021, що дає право на встановлення доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки. На думку позивача, служба в податковій міліції за своїм правовим статусом прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ, оскільки особи начальницького складу податкової міліції проходили службу в порядку, встановленому для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, а на них поширювалися аналогічні гарантії соціального та правового захисту. Позивач посилається на положення статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», статей 19, 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», а також на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.10.2020 у справі №826/16143/18 та інших судових рішеннях, відповідно до яких служба в податковій міліції має зараховуватися до стажу служби, що дає право на відповідні соціальні гарантії. У зв`язку із цим позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати Державне бюро розслідувань зарахувати до його стажу служби в ДБР період служби в податковій міліції з 24.09.2020 по 15.05.2021. У зв`язку із цим позивач просить визнати протиправною бездіяльність Державного бюро розслідувань щодо незарахування до стажу служби (роботи) в ДБР періоду служби в податковій міліції з 24.09.2020 по 15.05.2021 та зобов`язати відповідача зарахувати зазначений період до стажу служби, що дає право на встановлення доплати за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач проти задоволення позову заперечив та зазначив, що рішення про відмову у зарахуванні позивачу спірного періоду служби до стажу служби в ДБР прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач вказує, що питання обчислення стажу служби для отримання доплати за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки врегульовано Інструкцією, затвердженою наказом ДБР від 08.10.2021 №524. Відповідно до підпункту 2.2.2 пункту 2.2 цієї Інструкції до стажу служби зараховуються лише періоди, визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», а також час проходження служби в ДБР на посадах рядового та начальницького складу. На думку відповідача, перелік видів служби, визначений частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», є вичерпним та не містить служби в підрозділах податкової міліції, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зарахування позивачу періоду служби в органах податкової міліції до стажу служби в ДБР. Відповідач також зазначає, що Комісією з обчислення стажу служби встановлено факт проходження позивачем служби в податковій міліції у період з 24.09.2020 по 15.05.2021, однак за результатами розгляду рапорту було прийнято рішення про відсутність правових підстав для врахування зазначеного періоду при визначенні стажу служби в ДБР. У зв`язку з наведеним відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції Державної фіскальної служби України у період з 24.09.2020 по 15.05.2021 на посадах начальницького складу. Під час проходження служби він обіймав посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу протидії організованим злочинним угрупуванням у сфері оподаткування та бюджетній сфері управління протидії економічним правопорушенням Головного управління ДФС у місті Києві та мав спеціальне звання капітана податкової міліції. Наказом ДФС України від 12.05.2021 №716-о позивача звільнено зі служби в податковій міліції 15.05.2021.
З 15.07.2021 позивач проходить службу в Державному бюро розслідувань на посадах начальницького складу. Наказом ДБР від 04.10.2023 №123т-ос йому присвоєно спеціальне звання старшого начальницького складу «майор Державного бюро розслідувань».
13.10.2025 позивач звернувся до Державного бюро розслідувань із рапортом, у якому просив зарахувати до стажу служби (роботи) в ДБР, що дає право на встановлення доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, період його служби в органах податкової міліції з 24.09.2020 по 15.05.2021. У рапорті позивач посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.10.2020 у справі №826/16143/18, відповідно до яких статус осіб, які проходили службу в податковій міліції, прирівнюється до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.
Після надходження рапорту питання було розглянуто Комісією з обчислення стажу служби (роботи), який дає право особам рядового та начальницького складу ДБР на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки. За результатами розгляду матеріалів особової справи позивача Комісія встановила, що документами підтверджується проходження ним служби в органах податкової міліції у період з 24.09.2020 по 15.05.2021.
Разом із тим Комісія дійшла висновку, що відповідно до підпункту 2.2.2 пункту 2.2 Інструкції, затвердженої наказом ДБР від 08.10.2021 №524, до стажу служби в ДБР зараховуються лише періоди, визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», а служба в податковій міліції у цьому переліку відсутня. У зв`язку з цим Комісія констатувала відсутність правових підстав для зарахування позивачу спірного періоду служби до стажу служби в ДБР.
За результатами розгляду рапорту Державне бюро розслідувань листом від 16.10.2025 №32/10-10-01/77 повідомило позивача про відмову у зарахуванні періоду служби в податковій міліції до стажу служби (роботи) в ДБР, що дає право на доплату за вислугу років та додаткову оплачувану відпустку.
Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з даним позовом, у якому просить визнати протиправною бездіяльність Державного бюро розслідувань щодо незарахування йому стажу служби в податковій міліції з 24.09.2020 по 15.05.2021 та зобов`язати відповідача зарахувати зазначений період до стажу служби (роботи) в ДБР, який дає право на встановлення доплати за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом
Правові основи організації та діяльності ДБР визначені Законом України «Про Державне бюро розслідувань».
Згідно з статтею 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Статтею 10 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» регламентовано, що керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників.
Приписами частини 1 статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» встановлено, що Директор Державного бюро розслідувань окрім іншого: організовує роботу Державного бюро розслідувань; координує і контролює діяльність центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань; затверджує структуру та штатну чисельність центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами; видає в межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками Державного бюро розслідувань; призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань; та здійснює інші повноваження.
Положеннями частини 1 статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачено, що до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.
На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.
Частиною 5 статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачено, що трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).
Відповідно до частини 2 статті 143 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади (частина 2 цієї статті).
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу ДБР визначається Законом України «Про Державне бюро розслідувань», Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами (частина 6 статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»).
Відповідно до п. 3 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743, особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань є громадяни України, які на конкурсній основі у добровільному порядку (за контрактом) прийняті на службу до Державного бюро розслідувань і яким присвоєно спеціальні звання осіб рядового та начальницького складу відповідно до законодавства.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.
Також, відповідно до ст.20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Працівникам Державного бюро розслідувань виплачується щомісячна доплата за вислугу років у передбачених вказаним Законом розмірах, які залежать від наявного стажу служби (роботи).
Разом із цим, відповідно до п. 82 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 встановлено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки осіб рядового та начальницького складу становить 30 календарних днів, якщо законом не визначено більший строк відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в Державному бюро розслідувань після досягнення п`ятирічного стажу служби особі рядового та начальницького складу надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (стаття 2 Закону).
За приписами частин першої та другої ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 № 5083-VI, який набрав чинності з 12.08.2012, серед іншого, доповнено Податковий кодекс України розділом XVIII-2 (Податкова міліція).
За приписами пункту 348.1 статті 348 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 12.08.2012; далі ПК України) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; запобігання і протидія корупції у контролюючих органах та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків (пункт 348.2 статті 348 ПК України).
Згідно із пунктом 353.1 статті 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Відповідно до пункту 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
У частині четвертій статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Приписами підпунктів 3-6 пункту 7 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк: прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону; привести свої нормативноправові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативноправових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», який набрав чинності 29.12.2015, пункт 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» доповнено абзацами другим і третім такого змісту: За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів; запобігання, виявлення та припинення корупційних правопорушень в органах державної податкової служби; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.
У ст. 21 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», яка визначала повноваження податкової міліції, зазначено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає, виявляє, припиняє корупційні правопорушення працівників органів державної податкової служби; складає протокол про вчинення корупційного правопорушення відповідно до закону; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням (частина перша).
За приписами частини першої ст. 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.
Згідно зі ст. 26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст. 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Отже, правовий статус служби в органах внутрішніх справ та служби в органах податкової міліції є тотожним, служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, відтак, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватись до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань на підставі п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», п.2.2. Розділу 2 Інструкції про механізм реалізації норм законодавства щодо встановлення доплати за вислугу років та обчислення стажу служби (роботи), який дає право на доплату за вислугу років працівникам Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 08.10.2021 № 524 (зі змінами), та ст.19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».
Судом зазначається, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу не зарахування стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення позивачеві доплати за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки. 
Водночас приписами статей 353, 356 ПК України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ; на них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст. 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Проходження особами начальницького складу податкової міліції служби у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ також передбачалось приписами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».
Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 в справі № 826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби. Чинним на час проходження позивачем служби в податковій міліції та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в податковій міліції, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції, а відтак і до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм суд дійшов висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України, та стаж служби в податковій міліції повинен зараховуватись, як стаж служби в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду, що зазначений у п.3 ч.2 ст.78 Закону України «Про національну поліцію».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, позивачем вірно обрано такий спосіб захисту, як визнання протиправною бездіяльність Державного бюро розслідувань щодо не зарахування позивачу стажу служби у податковій міліції до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань та зобов`язати Державне бюро розслідувань зарахувати ОСОБА_1 стаж служби у податковій міліції за період з 24.09.2020 по 15.05.2021 до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, який дає право на встановлення доплати за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України судом застосовується принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, та вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», які передбачають, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору судові витрати у справі відсутні. 
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Державного бюро розслідувань щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби ОСОБА_1 в податковій міліції з 24.09.2020 по 15.05.2021. 
Зобов`язати Державне бюро розслідувань (код ЄДРПОУ - 41760289, м.Київ, вул.Мирного Панаса, буд.2801011) зарахувати до стажу служби (роботи) ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стаж його служби в податковій міліції з 24.09.2020 по 15.05.2021. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.