Справа № 503/449/26
Провадження № 2-о/503/36/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,
представника заявника – адвоката Трачука В.В.,
представників заінтересованих осіб – Покиньбороди С.В., ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Кодима, в порядку окремого провадження, у цивільній справі за заявою  ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, Служба безпеки України, Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:
Заявник подав до суду вище вказану заяву посилаючись на ті обставини, що є інвалідом 2 групи загального захворювання та за станом свого здоров`я потребує стороннього догляду у зв`язку з неможливістю до самообслуговування. При цьому, відзначає, що його син – ОСОБА_3 є військовослужбовцем Служби безпеки України та є єдиним хто може здійснювати догляд за ним, оскільки його дружина – ОСОБА_4 за станом свого здоров`я не здатна до здійснення стороннього догляду; його син – ОСОБА_5 з 1988 року проживає за кордоном, має громадянство Російської Федерації, з 2014 року не має можливості прибути до України (у зв`язку з обмежувальними заходами щодо нього з боку органів влади Російської Федерації); його сестра ОСОБА_6 і брат ОСОБА_7 померли; а його повнолітня онука – ОСОБА_8 не є членом його родини і наразі навчається у ВУЗі та мешкає у м. Одесі, внаслідок чого не має можливості надавати належний догляд. Також зазначає, що прагне аби соціальні послуги з його постійного догляду здійснював його син – ОСОБА_3 , який може та погоджується надавати дані послуги. Водночас із цим ОСОБА_3 , з метою забезпечення його потреб в отриманні соціальних послуг з постійного догляду, необхідно звільнитися з військової служби у Службі безпеці України та отримати відстрочку від подальшого можливого призову на військову службу, як військовозобов`язаного, під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію». У зв`язку з чим заявник, з метою усунення перешкод в порушенні його законного права та створення умов здійснення його особистих немайнових прав, подав до суду в порядку окремого провадження заяву, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, про те, що його син – ОСОБА_3 є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за ним, як особою, яка за станом свого здоров`я потребує постійного догляду.
01.04.2026 року ухвалою суду (а.с.34-36) відкрите провадження у даній справі з призначенням її розгляду в порядку окремого провадження, вирішено питання про залучення до участі у справі заінтересованих осіб – органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, Служби безпеки України, Міністерства оборони України, а також про витребування за власної ініціативи в порядку, передбаченому ч.2 ст. 294 ЦПК України, додаткових доказів від заявника та КНП «Подільська міська лікарня» Подільської міської ради Подільського району Одеської області.
В судове засідання заявник ОСОБА_2 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином відповідно до ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № R068081420380 про вручення йому 11.04.2026 року рекомендованого поштового відправлення № R067142125800 із судовою повісткою (а.с.57).
Представник заявника – адвокат Трачук В.В. в судовому засіданні заявлену заявником вимогу підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у заяві поданій в порядку окремого провадження. При цьому, на уточнююче запитання суду повідомив, що заявник мешкає разом із своєю дружиною, але не зміг повідомити відомості про те чи було звернення заявника органу опіки та піклування щодо призначення йому піклувальника.
Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився посилаючись на зайнятість на службі, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином відповідно до ч.2, 4-6, 8 п.3 і 4 ст. 128 ЦПК України, про що в сукупності свідчать відомості з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання поштою рекомендованого поштового відправлення № R067142125096 (а.с.92) та саме рекомендоване поштове відправлення № R067142125096 із судовою повісткою (а.с.51-53), яке надсилалось судом на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (а.с.88) та яка була повідомлена ним суду у змісті своєї заяви (а.с.85), але 16.04.2026 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. При цьому, ОСОБА_3 надіслав поштою до суду заяву від 22.04.2026 року (а.с.85-90) про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що не заперечує проти заяви поданої  ОСОБА_2 про встановлення факту.
Представник за довіреністю заінтересованої особи – органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Покиньборода С.В. в судовому засіданні під час проголошення вступного слова відзначила, що заявник та його син не зверталися до органу опіки та піклування з приводу необхідності застосування до особи заявнику відповідних соціальних заходів. При цьому, в судових дебатах не заперечувала проти задоволення поданої заявником заяви та встановлення заявленого у ній факту.
Представник за довіреністю заінтересованої особи – Служби безпеки України Костирко Є.С., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів, під час проголошення вступного слова відзначив, що існує можливість звільнення ОСОБА_3 з військової служби в СБУ для здійснення ним догляду за інвалідами І або ІІ групи за умови подання ним відповідного рапорту, який буде розглянутий керівництвом. При цьому, в судових дебатах не заперечувала проти задоволення поданої заявником заяви та встановлення заявленого у ній факту.
Представник заінтересованої особи – Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання дана заінтересована особа була своєчасно повідомлена належним чином відповідно до ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 04.04.2026 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, про що свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.48).
Згідно положень першого речення ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим пунктами 1 і 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. В свою чергу ч.3 ст. 211 ЦПК України передбачає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Заслухавши представників сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.
Заявник  ОСОБА_2  має дружину – ОСОБА_4 і двох синів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.6), виданого Кодимським бюро ЗАГС Одеської області 16.09.1967 року; свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с.9), виданого Кодимським бюро ЗАГС Одеської області 01.06.1969 року; та свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с.10), виданого Кодимським бюро ЗАГС Одеської області 13.09.1977 року.
При цьому, заявник  ОСОБА_2 є мешканцем м. Кодима, де має зареєстроване у встановленому законом порядку місця проживання, про що свідчить відповідний запис про реєстрацію (а.с.5) у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 (а.с.4-5), яким останнього було документовано Кодимським РВ УМВС України в Одеській області 15.02.1996 року.
Водночас із цим заявник  ОСОБА_2  має інвалідність 2 групи загального захворювання та за станом свого здоров`я потребує стороннього догляду у зв`язку з неможливістю до самообслуговування, про що свідчать копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 на бланку Серії НОМЕР_6 (а.с.17), виданого Пенсійним фондом України 16.07.2025 року, заключення ЛКК № 119 від 11.08.2025 року КП «Кодимський центр первинної медико-санітарної допомоги» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області (а.с.18) та витягу з рішення № 22/25/877/р експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи при КНП «Подільська міська лікарня» Подільської міської ради Подільського району Одеської області від 19.06.2025 року (а.с.74-76 та 80-81), у підпункті 17.1.3 якого міститься запис про наявність потреби в постійному сторонньому догляді.

Нормативно-правове обґрунтування:
За положеннями ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
В свою чергу ч.2 ст. 315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (тобто окрім тих, що передбачені у частині першій цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В свою чергу у положеннях пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 звернута увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 

Висновки суду 
– щодо наявності підстав для встановлення факту про який заявлено:
У відповідності до абзацу другого пункту 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (надалі за текстом – Правил опіки та піклування), опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
Згідно пунктів 1.7, 2.3 і 3.1 Правил опіки та піклування, питання про встановлення і призначення піклування над повнолітніми дієздатними особами, які за станом здоров`я не можуть самостійно захищати свої права і виконувати свої обов`язки, вирішують органи опіки та піклування, зокрема за місцем проживання особи, яка підлягає піклуванню і лише на прохання останньої.
З наведеного вище виходить, що встановлення і призначення піклування над ОСОБА_2 , як повнолітньою дієздатною особою, яка за станом здоров`я не може самостійно захищати свої права і виконувати свої обов`язки, належить до дискреційних повноважень органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області.
При цьому, пункт 3.4 Правил опіки та піклування передбачає, що серед документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають піклувальника, має бути заява майбутнього піклувальника про прийняття на себе обов`язків щодо піклування. 
Як судом вже зазначалось вище, в судовому засіданні представник органу опіки та піклування Покиньборода С.В. під час проголошення вступного слова відзначила, що заявник  ОСОБА_2  не звертався до органу опіки та піклування з приводу необхідності призначення йому піклувальника за станом його здоров`я, а представник заявника – адвокат Трачук В.В. натомість не підтвердив того, що заявник  ОСОБА_2 звертався до органу опіки та піклування з відповідним проханням.
Вирішення судом питання про встановлення заявленого факту в порядку окремого провадження до вирішення органом опіки та піклування щодо призначення піклувальника є передчасним, внаслідок невиправданого втручання у законодавчо визначені повноваження цього органу, за умов відсутності оскарження його дій або бездіяльності та/або рішення.
Суд вважає, що медичний висновок про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі КП «Кодимський центр первинної медико-санітарної допомоги» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 13.08.2025 року (а.с.19) щодо особи дружини заявника – ОСОБА_4 не є належним і допустимим доказом на підтвердження нездатності останньої здійснювати догляд за іншою особою, зокрема за своїм чоловіком ОСОБА_2 , оскільки в ньому відмічене (бланк передбачає вимогу саме підкреслення в ньому необхідного), що ОСОБА_4 «здатна» до самообслуговування та «немає» протипоказань для надання соціальних послуг у територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг). При цьому, зроблений у цьому медичному висновку рукописний запис «За станом здоров`я не здатна до здійснення стороннього догляду за іншою особою» прямо суперечить зробленим у ньому згаданим відміткам.
Таким чином суд вважає, що здатність дружини заявника  ОСОБА_2 – ОСОБА_4 здійснювати догляд за своїм чоловіком не спростована. 
Також суд вважає, що нотаріально посвідчена заява  ОСОБА_2 від 22.10.2025 року (а.с.20), в якій останній висловив свої твердження чому відповідні його близькі родичі не можуть надавати йому догляд сама пособі не є належним і допустимим доказом на підтвердження зазначених у ній обставин, оскільки такі обставини мають підтверджуватися відповідними документами, а сама ця заява засвідчує виключно позицію/думку з цього питання самого її заявника.
Твердження заявника  ОСОБА_2 про те, що його син – ОСОБА_5 з 1988 року проживає за кордоном, має громадянство Російської Федерації, з 2014 року не має можливості прибути до України (у зв`язку з обмежувальними заходами щодо нього з боку органів влади Російської Федерації) містить зазначення щодо особи останнього декількох обставин, які за своїм характером потребують підтвердження низкою відповідних документів про них. При цьому, представник заінтересованої особи СБУ – ОСОБА_1 під час судового засідання не заперечив наявності відомостей лише щодо громадянства цієї особи, але не щодо можливого існування інших обставин наведених вище. 
Суд звертає увагу на те, що залишається не з`ясованою позиція самих близьких родичів заявника  ОСОБА_2 , принаймні його дружини ОСОБА_9 , синів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а також повнолітньої онуки ОСОБА_8 з приводу їх можливого призначення піклувальниками, адже їх власна позиція щодо можливого призначення піклувальниками заявника (зокрема наявність у них відповідного наміру) може і не співпадати із думкою висловленою самим  ОСОБА_2 у своїй нотаріально посвідченій заяві. 
Водночас із цим суд відзначає, що навіть сам  ОСОБА_3 , який є учасником даної справи – заінтересованою особою, в поданій до суду заяві не висловив своєї згоди прийняття на себе обов`язків щодо піклування, а лише зазначив про відсутність в нього заперечень проти про встановлення заявленого факту.
Однак, навіть встановлення заявленого заявником  ОСОБА_2 факту, що його син  ОСОБА_3 є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за ним, не призведе до жодних подальших юридичних наслідків, якщо сам ОСОБА_3 не виявить відповідного наміру прийняти на себе обов`язків щодо піклування подавши відповідну заяву, передбачену пунктом 3.4 Правил опіки та піклування.
Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України, але через неможливість документального підтвердження не може бути реалізованим (висновок зроблений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 21 травня 2024 року у справі № 155/1085/23 (провадження № 61-3237св24).
Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заява подана заявником в порядку окремого провадження про встановлення факту необґрунтована і задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що від встановлення такого факту не залежить виникнення особистих прав, які надані заявнику відповідно до чинного законодавства України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 293, 315 ЦПК України, суд

ухвалив:
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 ; зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 , орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області; місцезнаходження: 66000, Одеська область, Подільський район, м. Кодима, площа Перемоги 1-1; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 04527342, Служба безпеки України; місцезнаходження: 01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 00034074, Міністерство оборони України; місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд. 6; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 00034022, про встановлення факту, що має юридичне значення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 30.04.2026 року.

Суддя         Д.В. Вороненко