Справа № 366/3711/24
Провадження №1-КП/366/95/26

ВИРОК
Іменем України

08 червня 2026 року         сел. Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1202411119000021 відносно 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Макарівка Іванківського району Київської області, українки, громадянки України, освіта загальна середня, незаміжня, пенсіонер, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 267-1 КК України,
за участю сторін кримінального провадження – з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ;
з боку захисту: обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 25 жовтня 2024 року, близько 07 години 00 хвилин ранку, маючи умисел на збір продуктів харчування рослинного походження, а саме лісових грибів на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, з подальшим їх переміщенням за межі вказаної зони, з метою їх вживання в якості їжі, таким чином діючи з корисливих мотивів, взяла із собою пластмасове відро білого кольору із написом «Форес» об`ємом 10 л. та поліетиленовий пакет червоного кольору і не маючи передбаченого законом дозволу, в обхід контрольно-перепускних пунктів Національної поліції, які розташовані по периметру зони відчуження та вирушила в напрямку зони відчуження, територія якої межує з с. Потока, Вишгородського району, Київської області.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що в неї не має дозволу на перебування у зоні відчуження, через прорив у дротяній огорожі, яка відмежовує зону відчуження, у пішому порядку проникла до Росохівського Природоохоронного Науково-Дослідного Відділення Чорнобильського Радіаційно Екологічного Біосферного Заповідника, де в орієнтовний період часу з 07 години 30 хвилин до 14 години 00 хвилин 25.10.2024, назбирала лісових грибів виду «Білий гриб», «Маслюк» та «Боровик», загальною вагою 5,542 кг.
Після цього, ОСОБА_3 , діючи з метою доведення свого злочинного умислу до кінці, спрямованого на переміщення продуктів харчування рослинного походження за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення для подальшого їх вживання в якості продуктів харчування, 25.10.2024, близько 14 години 00 хвилини, розпочала рух у пішому порядку в бік с. Потока, Вишгородського району, Київської області, неподалік якого вона проживає, при цьому не маючи передбаченого законом дозволу на вивіз продуктів харчування та без проведення дозиметричного контролю, чим порушила ст. 12 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У подальшому, 25.10.2024 року, близько 14 години 00 хвилини, ОСОБА_3 , незаконно перебуваючи на території 71 лісового кварталу Росохівського Природоохоронного Науково-Дослідного Відділення Чорнобильського Радіаційно Екологічного Біосферного Заповідника, була виявлена працівниками поліції, які у відповідності до ЗУ «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів № 106 від 23 липня 1991 р., здійснювали патрулювання території зони відчуження.
Отже, ОСОБА_3 вчинила з прямим умислом діяння безпосередньо спрямоване на вчинення злочину, виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на переміщення будь-яким способом за межі зони відчуження без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю продуктів харчування рослинного походження, без мети збуту, оскільки вона виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України.
08.06.2026 року між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 267-1 КК України.
Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні також просили укладену з прокурором угоду затвердити і призначити узгоджене в ній покарання. При цьому, обвинувачена беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, також зазначила, що вона розуміє надані їй законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до неї буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.
В судовому засіданні прокурор долучив матеріали, якими обґрунтовує підстави для укладення угоди.
Судом досліджені вказані письмові матеріали розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_3 визнала себе винною, відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким злочином.
Згідно з угодою, обвинувачена та прокурор дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій. Обвинувачена в повному обсязі, беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.
Вказаною угодою сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України, у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
При цьому сторони врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також передбачені ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, відсутність судимостей, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, пенсіонер. Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання не встановлено.
Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). 
Суд вважає, що враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_3 , обставини кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих, злочин вчинила вперше, обґрунтованим є визначене угодою покарання у виді штрафу.
Покарання, узгоджене сторонами угоди відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України. 
Учасникам судового розгляду роз`яснено, що наслідком укладення та затвердження угоди, за ст.473 КПК України для обвинуваченої і прокурора буде обмеження права оскарження вироку, та відмова від здійснення прав п.1 ч.4ст. 474 КПК України. Обвинувачена розуміє характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою та вид покарання, обумовлений сторонами угоди.
Таким чином, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань.
Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що обвинувачена повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого вона визнала себе винною, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Підстави для відмови в затвердженні цієї угоди, передбачені ч. 7ст. 474 КПК України, відсутні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.
Керуючись ст.ст. 368, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 08.06.2026 року у кримінальному провадженні № 12024111190000021, укладену між прокурором Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_4  та обвинуваченою ОСОБА_3 за участі захисника-адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речові докази: гриби різних видів загальною вагою 5,542 кг - знищити.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені в ч.2 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6