П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/15994/25	

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,
повний текст судового рішення
складено 19.12.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі №420/15994/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування акта службового розслідування, наказу від 11.04.2025 №55
У С Т А Н О В И В:
22.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 , який оформлено на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2024 №625 “Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 28.12.2024 старшим лейтенантом ОСОБА_1 ”;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2025 №55 “Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 ”.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він самовільно не залишав розташування Військової частини НОМЕР_1 , а виконував наказ безпосереднього начальника. Також, ОСОБА_1 акцентує увагу на порушенні строків проведення службового розслідування. До того ж, ОСОБА_1 вказує, що до проведення службового розслідування не залучено його безпосереднього начальника. Крім того, посадовими особами, які проводили службове розслідування, не вжито заходів щодо виявлення (з`ясування) обставин, які підтверджують або спростовують обставини вчинення правопорушення, а також обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника. 
Не погодившись із заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами Військовою частиною НОМЕР_1 до суду першої інстанції подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що службове розслідування стосовно позивача проведено у повній відповідності із законодавчими приписами. При цьому, наведена ОСОБА_1 в позовній заяві позиціє є безпідставною. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі №420/15994/25 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Приймаючи означене рішення суд першої інстанції вказав, що оскаржувані позивачем акт службового розслідування та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2025 №55 “Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 ” самі по собі не створюють безпосередньо для ОСОБА_1 будь-яких правових наслідків в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Не погоджуючись із рішенням окружного адміністративного суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що окружним адміністративним судом обмежено право доступу до правосуддя. Також, судом першої інстанції не досліджено та не надано належної оцінки спірним правовідносинам. 
Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом Військовою часиною НОМЕР_1 до апеляційного адміністративного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує про безпідставність наведених ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводів. На думку суб`єкта владних повноважень, оскаржуваний судовий акт прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено такі обставини справи. 
Зокрема, апеляційним адміністративним судом з`ясовано, що в період з 27.06.2024 до 14.03.2025 ОСОБА_1 військову службу проходив у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №75 від 14.03.2025 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з його переведенням для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 .
За фактичними обставинами справи наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2024 №625 призначено службове розслідування стосовно самовільного залишення Військової часини НОМЕР_1 військовослужбовцем за мобілізацією, начальником служби захисту інформації в автоматизованих системах Військової часини НОМЕР_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_1 .
За наслідком такого службового розслідування заступником командира Військової часини НОМЕР_1 з психологічної підготовки персоналу старшим лейтенантом ОСОБА_2 складено акт службового розслідування.
Також, 11.04.2025 командиром Військової часини НОМЕР_1 видано наказ №55 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової часини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 ».
Уважаючи своє право порушеним ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. 
Здійснюючи апеляційний перегляд справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначено порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
За приписами статей 83, 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (частина сьома статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі (пункт 1 розділу I).
За правилами пункту 2 розділу I Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділу V Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608).
Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Отже, службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.
Акт службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.
За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.
Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. 
Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішення суб`єкта владних повноважень (індивідуального акту), в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. 
Акт службового розслідування є лише носієм певної інформації.
Обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Згідно фактичних обставин справи, за наслідком проведеного відносно ОСОБА_1 службового розслідування заступником командира Військової часини НОМЕР_1 з психологічної підготовки персоналу старшим лейтенантом ОСОБА_2 складено акт службового розслідування.
Також, 11.04.2025 командиром Військової часини НОМЕР_1 видано наказ №55 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової часини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 ».
Як в акті службового розслідування, так і в наказі від 11.04.2025 №55 викладено лише пропозицію скерувати матеріали службового розслідування до Військової частини НОМЕР_2 для прийняття рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. 
Жодних доказів на підтвердження того, що за результатом розгляду акта службового розслідування Військовою частиною НОМЕР_2 прийнято певний індивідуальний акт, який породжує для позивача негативні наслідки, матеріали справи не містять.
Сторони також не вказують про існування такого рішення суб`єкта владних повноважень та необхідність його витребування судом. 
Колегія суддів вказує, що оскаржувані ОСОБА_1 в даній справі акт службового розслідування та наказ Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2025 №55, без прийняття суб`єктом владних повноважень за результатом їх розгляду відповідного рішення, не породжують для позивача ніяких прав, обов`язків та не несуть негативних наслідків.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оцінку діям суб`єкта владних повноважень щодо призначення та проведення службового розслідування може бути надано судом при вирішенні спору ОСОБА_1 стосовно оскарження індивідуального акту, прийнятого за наслідком розгляду акта службового розслідування. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно із п.п.18, 19 ч.1 ст.4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк;
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є правильність рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших публічно-правових відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
При цьому, залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативно-правові і такі, що не мають нормативно-правового характеру, тобто індивідуальні.
Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків, чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований. До того ж, обов`язковою ознакою як нормативно-правового, так і правового акту індивідуальної дії, є юридичний характер, тобто обов`язковість його приписів для відповідного суб`єкта (суб`єктів), дотримання якого забезпечується правовими механізмами.
Обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. 
Відтак, до адміністративних судів можуть бути оскаржені лише рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі, на виконання делегованих повноважень.
За наслідком дослідження змісту акта службового розслідування та наказу Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2025 №55, у системному зв`язку із вищенаведеними законодавчими приписами, колегія суддів зазначає, що вони не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні приписів КАС України (нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії), оскільки носять лише інформаційний характер.
Ураховуючи, що акт службового розслідування та наказ Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2025 №55 не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України та самі по собі не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що їх оскарження не може бути предметом самостійного розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Отже, заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають самостійному розгляду як у порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду.
Підстави для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині визначено статтею 319 КАС України.
Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Перелік підстав за наявності яких суд повинен закрити провадження у справі наведено у статті 238 КАС України.
За змістом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ужите в пункті 1 частини першої статті 238 КАС України формулювання "не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства" треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, які можна розглядати за правилами адміністративного судочинства, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтермінує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні підстави для цього.
Як обумовлено частиною першою статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Між тим, у даному випадку такої потреби немає, оскільки розгляд цього спору з урахуванням його предмету та суб`єктного складу перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду.
Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок окружного адміністративного суду стосовно необхідності застосування передбачених п.1 ч.1 ст.238 КАС України наслідків.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Європейської конвенції з прав людини, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетятка та Шереметьєв проти України»).
У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
Законодавчі обмеження можливості оскарження акта службового розслідування та наказу Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2025 №55, не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки доводи щодо їх протиправності можуть бути викладені позивачем у відповідному зверненні до суду після прийняття суб`єктом владних повноважень індивідуального акту.
Керуючись ст. ст.238, 308, 311, 319, 321, 325, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі №420/15994/25 – скасувати.
Закрити провадження у справі №420/15994/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування акта службового розслідування, наказу від 11.04.2025 №55.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Н.В. Вербицька