Справа № 155/82/26 	Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т. 	
Провадження № 22-ц/802/714/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 березня 2026 року

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі – ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 травня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі укладений договір кредитної лінії № 232089891 (далі – кредитний договір). Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7YN78. Згідно з умовами кредитного договору позичальник отримала від товариства у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 4 000 грн, зі сплатою відсотків встановлених договором. В подальшому відповідач збільшила суму кредиту до 20 000 грн. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі, 01 та 02 травня 2023 року перерахувало грошові кошти у зазначеному розмірі на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 . Проте, користуючись кредитними коштами відповідач платежі на повернення кредиту здійснювала частково на загальну суму 7 749 грн, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором склала 44 203 грн, з яких: 20 000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 24 203 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 242 від 01 серпня 2023 року до зазначеного договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 232089891 від 01 травня 2023 року у розмірі 44 203 грн. ТОВ «Таліон Плюс» додатково нарахувало відповідачу проценти за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 02 серпня 2023 року до 27 жовтня 2023 року у розмірі 51 852 грн.
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 27/0524-01. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 232089891 від 01 травня 2023 року у розмірі 96 055 грн. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» додаткових нарахувань відповідачу не здійснювало.
15 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір факторингу № 15/07/25-Е, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 232089891 від 01 травня 2023 року. Згідно з витягом з реєстру боржників № Б/Н від 15 липня 2025 року за договором факторингу №15/07/25-Е від 15 липня 2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 96 055 грн, з яких: 20 000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 76 055 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Зазначена обставина підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №15/07/25-Е від 15 липня 2025 року.
Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість та її розмір станом на час подання позовної заяви становить 96 055 грн, з яких: 20 000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 76 055 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Жодних платежів відповідач на погашення заборгованості за кредитним договором ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювала, а товариство не здійснювало додаткових нарахувань відповідачу.
Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «ЕЙС» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №232089891 від 01 травня 2023 року у розмірі 96 055 грн, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 25 березня 2026 року позов ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 232089891 від 01 травня 2023 року у розмірі 96 055 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 – Яресько Т. В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ТОВ «ФК «ЕЙС» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 232089891 від 01 травня 2023 року у розмірі 25 131 грн, з яких: 20 000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 5 131 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути з ТОВ «ФК «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 понесені у суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, а також здійснити перерозподіл судових витрат у суді першої інстанції.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі у цій справі. Зазначає, що правомірним є нарахування первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» процентів за користування кредитом з урахуванням пролонгації дисконтного періоду до 30 червня 2023 року на загальну суму 12 880 грн, з яких відповідачем було погашено 7 749 грн. Залишок несплачених відсотків за користування кредитом становить 5 131 грн, і саме такий розмір заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що визнається стороною відповідача, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, який набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 232089891 від 01 травня 2023 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» Сахарова О. І., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов у цій справі. Відповідач при заповненні заявки на кредит особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Кредитний договір в електронній формі укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Крім того, сторони погодили два різні механізми нарахування процентів залежно від строку користування кредитом: нарахування за дисконтною та базовою ставками. Оскільки умовами кредитного договору передбачено, що після закінчення дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати проценти щоденно, проте відповідач у передбачений п. 7.2. договору строк суму кредиту не повернула, тому суд дійшов правильного висновку про нарахування кредитором відсотків після дисконтного періоду згідно з п. 8.4. кредитного договору за базовою ставкою у межах строку дії договору, як це визначено п. 11.1. кредитного договору.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 21 травня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується представником відповідача лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом за кредитним договором № 232089891 від 01 травня 2023 року у розмірі 76 055 грн, то відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційним судом в решті рішення суду не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 травня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі укладений кредитний договір № 232089891, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7YN78. Згідно з умовами кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 20 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п. 2.1. кредитного договору). Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п. 2.2. кредитного договору). Кредитодавець надає перший транш за договором у розмірі 4 000 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 31 травня 2023 року (п. 2.3. кредитного договору).
Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено, що позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 600 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет (п. 3.3 кредитного договору).
Відповідно до п. 7.1. кредитного договору на момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтована дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування – 31 травня 2023 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником.
Згідно з п. 7.2. кредитного договору основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1. договору, яким передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного виконання, але у будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання; дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2., або п. 9.1.1.7., або п. 9.2.1.5. договору.
Відповідно до п. 8.3.1. кредитного договору за період від дати видачі кредиту до 31 травня 2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 182,50% річних, що на день укладення договору становить 0,50% від суми кредиту за кожний день користування ним (дисконтна процентна ставка).
Пунктом 8.3.2. договору визначено, що у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 31 травня 2023 року проценти нараховуються за ставкою 606,75% річних, що на день укладення договору становить 1,66% в день від суми кредиту за кожний день користування ним (індивідуальна процента ставка). 
Згідно з п. 8.4. договору після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70% річних, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
У п. 12.4. договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70% річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦПК України.
На виконання умов кредитного договору 01 та 02 травня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000 грн, перерахувавши зазначену грошову суму на платіжну картку № НОМЕР_1 , яку відповідач вказала у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 01 травня 2023 року, що підтверджується копіями платіжних доручень від 01 та 02 травня 2023 року, довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 21 вересня 2025 року, виписками АТ КБ «Приватбанк» за договором б/н за період з 01 травня 2023 року по 06 травня 2023 року та за період з 02 травня 2023 року до 07 травня 2023 року. З виписок банку вбачається, що на карту № НОМЕР_2 була здійснена операція 01 травня 2023 року на суму 4 000 грн, а 02 травня 2023 року на суму 16 000 грн. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується і відповіддю АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу суду від 26 січня 2026 року про витребування доказів, згідно з якою на ім`я відповідача ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 01 травня 2023 року були зараховані грошові кошти у розмірі 4 000 грн, а 02 травня 2023 року – 16 000 грн, фінансовий номер +380961149518. Крім того, зазначений номер мобільного телефону був зазначений відповідачем при заповненні заявки на отримання кредиту.
Згідно із сформованим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунком заборгованості, на суму кредиту 20 000 грн упродовж обумовленого строку кредитування 60 днів (дисконтний період з 01 травня 2023 року по 30 червня 2023 року з урахуванням продовження дисконтного періоду) проценти нараховані за ставкою 0,50% та 1,6 % в день (100 грн та 332 грн). 31 травня 2023 року відповідач на погашення кредиту сплатила первісному кредитору 2 920 грн, у зв`язку з чим власне і був продовжений дисконтний період на умовах п. 8.3.2. договору. 03 липня 2023 року відповідач сплатила кредитору на погашення кредиту 4 829 грн, проте повністю відсотки за користування кредитом не погасила та не повернула суму кредиту, а тому починаючи з 01 липня 2023 року по 01 серпня 2023 року кредитодавець нарахував відсотки на тіло кредиту 20 000 грн за ставкою 2,98% в день (596 грн), як це передбачено п. 8.2.4. кредитного договору.
Загальний розмір облікованої заборгованості перед первісним кредитором склав 44 203 грн, з яких: 20 000 грн - тіло кредиту, 24 203 грн – нараховані проценти.
Судом також встановлено, що на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, додаткових угод №№ 19, 26, 27, 31, 32 та витягу з реєстру прав вимоги № 242 від 01 серпня 2023 року до вказаного договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право грошової вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 232089891 від 01 травня 2023 року.
Після набуття права грошової вимоги ТОВ «Таліон Плюс» в межах строку кредитування за період з 02 серпня 2023 року до 27 жовтня 2023 року додатково нарахувало відповідачу проценти за користування кредитом у розмірі 51 852 грн за ставкою 2,98% в день.
Згідно із розрахунком загальний розмір заборгованості становить 96 055 грн, з яких: 20 000 грн – тіло кредиту; 76 055 грн – нараховані проценти.
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 27/0524-01. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року до зазначеного договору факторингу до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 232089891 від 01 травня 2023 року у розмірі 96 055 грн. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» додаткових нарахувань відповідачу не здійснювало.
15 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір факторингу № 15/07/25-Е, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 232089891 від 01 травня 2023 року. Згідно з витягом з реєстру боржників № Б/Н від 15 липня 2025 року за вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 96 055 грн, з яких: 20 000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 76 055 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Зазначена обставина підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 15/07/25-Е від 15 липня 2025 року.
Позивач після набуття права грошової вимоги до відповідача додатково проценти не нараховував, а відповідач не здійснював платежів на повернення кредитної заборгованості товариству.
Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ФК «ЕЙС» у своїх вимогах зазначало, що відповідач умови кредитного договору не виконала, кредит не повернула, проценти за користування ним не сплатила, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, зокрема по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 76 055 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь товариства.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Зазвичай електронні кредитні договори підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На підтвердження укладення кредитного договору № 232089891 від 01 травня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивач надав електронний доказ в паперовій формі. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7YN78, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.
У цій справі відповідач ОСОБА_1 не заперечувала факт укладення 01 травня 2023 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в електронній формі кредитного договору № 232089891та отримання кредиту у розмірі 20 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). 
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 
Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18). 
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що позивач надав належний розрахунок заборгованості на підтвердження розміру заборгованості позичальника, а також кредитний договір № 232089891 від 01 травня 2023 року, який містить усі істотні умови договору та був укладений в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи і згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України вважається укладеним в письмовій формі. Надані позивачем документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за цим договором. На погашення кредитної заборгованості відповідач 31 травня 2023 року та 03 липня 2023 року сплатила первісному кредитору всього 7 749 грн. Однак, оскільки відповідач як позичальник не погасила у повному розмірі нараховані проценти та не повернула суму кредиту, що свідчить про те, що вона свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконала, тому після закінчення дисконтного періоду кредитор здійснював нарахування процентів за базовою ставкою згідно з пунктами 7.3.2., 8.4. кредитного договору у межах строку його дії, визначеного п. 11.1. договору. Отже, нарахування процентів за базовою ставкою первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до якого на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року перейшло право грошової вимоги, здійснювалося відповідно до погоджених сторонами кредитного договору умов, які відповідач належним чином не виконала, тому суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 76 055 грн на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС», до якого згідно з умовами договору факторингу № 15/07/25-Е від 15 липня 2025 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
На підставі встановлених у цій справі обставин, а також підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, розмір якої відповідачем не спростовано, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 76 055 грн є правильним та узгоджується з наведеними нормами матеріального права та встановленими у справі обставинами. Разом з тим відповідач не подала контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» про стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а пізніше ТОВ «Таліон Плюс» нарахування процентів за користування кредитом здійснено поза межами строку кредитування, є безпідставними.
Право кредитодавця на нарахування процентів за кредитним договором здійснюється у межах строку кредитування, встановленого договором, і після спливу цього строку або пред`явлення вимоги про повернення кредиту це право припиняється. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, а також у правових позиціях Верховного Суду щодо застосування статей 1048 і 1054 ЦК України.
Враховуючи зазначене, відповідно до правової позиції Верховного Суду, право кредитодавця на одержання процентів (згідно зі статтями 1048, 1054 ЦК України) реалізується лише в межах строку кредитування, визначеного договором. А тому якщо новий кредитор отримує вимоги за договором він має ті самі права на нарахування процентів, які були встановлені договором в межах його строку дії (адже правовідносини тривають у тому ж обсязі), і після закінчення строку згідно з договором нарахування процентів припиняється. Це застосовується і до кредиторів правонаступників.
Нарахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» процентів за базовою ставкою та ТОВ «Таліон Плюс» після відступлення йому права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача, зважаючи на те, що остання кредит не повернула та фактично продовжувала користуватися кредитними коштами, здійснювалося згідно з положеннями кредитного договору, договору факторингу та ЦК України, та в межах строку кредитування.
Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду та зводяться до власного тлумачення норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у цій частині відсутні.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 березня 2026 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: