Справа № 400/1827/26

РІШЕННЯ
іменем України

"25" травня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Манучарян А.С., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Складенка І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

ВСТАНОВИВ
у лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову № 118 від 29 січня 2026 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення штрафу в сумі 34000,00 грн.
Позивач не погодився з оскаржуваною постановою, вказуючи, зокрема на те, що положення п.15 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року за №1921, на нього не розповсюджуються, оскільки у нього відсутні транспортні засоби, техніка. При цьому, жодних повідомлень від відповідача щодо виконання цього обов`язку за згаданих обставин позивач не отримував. 
Також позивач вказував на те, що адміністративна справа була розглянута за його відсутності та без належного повідомлення про час та місце розгляду справи. Тому позивач просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі. 
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року обумовлену адміністративну справу передано для розгляду до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача Складенко І.А. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю, оскільки матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, містять достатні докази на підтвердження факту порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період (не виконав покладену на нього вимогу чинного законодавства та не надав до 20 грудня 2025 року інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці). Водночас, позивач 26 січня 2026 року надав відповідачу заяву, в якій визнав факт вчинення адміністративного правопорушення та просив про розгляд адміністративної справи без його участі.
Дослідивши матеріали справи в межах вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що керівником Фермерського господарства Палія Володимира Петровича – є позивач ОСОБА_1 . 
Постановою  ІНФОРМАЦІЯ_2 № 118 від 29 січня 2026 року позивача ОСОБА_1 визнано винним у правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто його адміністративної відповідальності, накладено стягнення в виді штрафу в сумі 34000 грн, оскільки позивач, як керівник Фермерського господарства Палія Володимира Петровича, не надав до 20 грудня 2025 року інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їхній технічний стан, а також громадян, які працюють на них, чим порушив вимоги п. 15 Положення про військово-транспортний обов`язок, ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Вказана постанова є предметом оскарження в цій справі.
Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.
Згідно п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.
В подальшому дія воєнного стану та мобілізації в Україні неодноразово продовжувалися та не завершилися й на час розгляду справи.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» (далі – Закон №3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 2 ст.4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до ч.1 ст. 6 обумовленого Закону військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами (у тому числі водними) і технікою (далі - транспортні засоби) і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.
Керівники підприємств, установ та організацій подають територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки щороку до 20 червня та 20 грудня інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, за формою згідно з додатком 1, що передбачено Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року за №1921.
З огляду на викладене, організація ведення військового обліку покладається на керівника підприємства (у разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку), який на відповідну вимогу районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підприємства подає відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких ведеться на підприємстві. Окрім того, керівники підприємств мають подавати щороку інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на таких транспортних засобах і техніці.
При цьому, уповноважена особа повинна була подати звіт до ТЦК та СП про наявність транспортних засобів і техніки, їхній технічний стан, а також громадян, які працюють на них у строк до 20 червня та 20 грудня з відомостями про відсутність таких (з нульовими показниками).
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як зазначалося вище, позивач у судовому засіданні визнав, що своєчасно не подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їхній технічний стан, а також громадян, які працюють, посилаючись на необізнаність щодо існування обумовленого обов`язку. 
Водночас, суд не приймає до уваги вказані доводи, оскільки такий обов`язок позивача є безумовним.
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач 26 січня 2026 року особисто в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 подав заяву в паперовій формі, в якій не тільки визнав допущене порушення, а також надав згоду на розгляд адміністративної справи за його відсутності. 
З урахуванням встановлених обставин, суд вважає вимоги ОСОБА_1 безпідставними та недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Також в силу вимог ст. 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 8-10, 77, 227, 241-246, 250, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя          Л.В.Лузан