ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 р.	Справа № 520/12804/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. (постановлену суддею Бадюковим Ю.В.) в справі № 520/12804/24 за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст. 383 КАС України, в справі № 520/12804/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 963290176870 від 27.02.2024 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 в частині обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 20.03.2024 р. перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 20.03.2024 р. перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням раніше виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 р. апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишено без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 змінено в частині мотивів та підстав часткового задоволення позовних вимог, а в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 залишено без змін.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 р. задоволено заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, протягом 90 днів з дня отримання даної ухвали, подати до Харківського окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду в справі № 520/12804/24 від 12.07.2024 р. щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 р., яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025 р., відмовлено у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.05.2025 р. № 2000-0804-7/75030 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24.
Звільнено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від сплати штрафу.
Змінено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, встановивши новий спосіб виконання судового рішення в частині виплати заборгованості по перерахованій пенсії, а саме: "Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по перерахованій пенсії за період з 20.03.2024 р. по 31.03.2025 р. на загальну суму 93256,30 грн.".
27.12.2025 р. від позивача до суду першої інстанції надійшла заява в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій заявник просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вчинені на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 520/12804/24, які полягають у застосуванні під час перерахунку пенсії зменшеного індивідуального коефіцієнту заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, які були здійсненні після вступу рішення в законну силу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходів щодо належного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 шляхом проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 20.03.2024 р. без обмеження її максимальним розміром, із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 16.21622 відповідно до розпорядження, яке є в матеріалах справи та на підставі якого було винесено рішення, яке вступило в законну силу, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. залишено без задоволення заяву позивача в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України в справі № 520/12804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. в справі № 520/12804/24, та адміністративну справу №520/12804/24 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 поданої в порядку ст.383 КАС України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. частково задоволено заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України в справі № 520/12804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вчинені на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24, які полягають у застосуванні під час перерахунку пенсії зменшеного індивідуального коефіцієнту заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, які були здійсненні після вступу рішення в законну силу; у задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено. Винесено окрему ухвалу з вказаного приводу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області та Пенсійному фонду України.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 в справі №520/12804/24 та заяву ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач зазначає, що при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 виявлено що довідка про заробітну плату від 17.05.2008 р. №01-18/759 Богодухівської районної державної адміністрації, на підставі якої проведено розрахунок пенсії, видана без дотримання положень законодавства про оплату праці за роботу в зоні відчуження, яке діяло у 1987 році, тому пенсійну справу приведено у відповідність до законодавства, що призвело до зменшення встановленого раніше індивідуального коефіцієнту заробітної плати 16.21622 на коефіцієнт 5.65405, отже Головним управлінням переглянуто пенсійну справу відповідно до чинного законодавства.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково заяву позивача в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді даної справи вирішувалось питання про обмеження пенсії максимальним розміром, тому судом не досліджувався індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача, з урахуванням якого визначався розмір його пенсії, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вчинені на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24, які полягають у застосуванні під час перерахунку пенсії зменшеного індивідуального коефіцієнту заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, які були здійсненні після вступу рішення в законну силу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. У такій заяві зазначаються: найменування адміністративного суду, до якого подається заява; ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; номер адміністративної справи; відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження; документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; перелік документів та інших матеріалів, що додаються. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Відповідно до ч. 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що вона спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили, тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності.
Тобто, застосування судом до суб`єкта владних повноважень вимог ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 20.03.2024 р. перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 р. рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 змінено в частині мотивів та підстав часткового задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. залишено без змін.
Другий апеляційний адміністративний суд у описовій частині постанови від 02.12.2024 р. зазначено, що розмір пенсії позивача з надбавками складає 84628,98 грн. Водночас при перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 відповідач застосував зменшений індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, чим зменшив розмір його пенсії.
Судовим розглядом встановлено, що предметом спору в справі №520/12804/24 було визнання протиправними дії пенсійного органу в частині обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум.
Тобто, при прийнятті вищезазначеного судового рішення не вирішувалось питання про застосування під час перерахунку пенсії зменшеного індивідуального коефіцієнту заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622.
Зі змісту протоколів перерахунку пенсії позивача на виконання рішення суду в справі №520/12804/24 встановлено, що розмір пенсії позивача перераховано: з 20.03.2024 р. основний розмір пенсії від середнього заробітку - 36160,91 грн., розмір пенсії з надбавками - 33856, 21 грн.; з 01.03.2025 р. основний розмір пенсії від середнього заробітку - 40319,39 грн., розмір пенсії з надбавками - 35356, 21 грн., про що також підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.03.2025 р. №2000-0306-5/34327.
Між тим, зазначені дії відповідача, суперечать мотивувальній частині постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 р. в справі №520/12804/24, в якій зазначено, що наявним у матеріалах справи протоколом перерахунку пенсії (версія: 1.6.78.1 від 27.02.2024 р.) підтверджено, що внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір з 01.03.2024 р. склав 84628,98 грн., що перевищив максимальний, тому позивачу до виплати призначена пенсія у розмірі 23610,00 грн. Отже, внаслідок перерахунку з 01.03.2024 р. пенсії позивача, її розмір перевищив максимальний та становив 84628,98 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що перерахунок пенсії позивача з 20.03.2024 р. здійснений без урахування висновків суду про те, що розмір пенсії позивача з 01.03.2024 р. складав 84628,98 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді справи №520/12804/24 розмір пенсії позивача не був спірним, оскільки розглядалось питання про обмеження пенсії максимальним розміром, тому судом не досліджувався індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача, з урахуванням якого визначався розмір його пенсії, між тим судом під час розгляду справи було встановлено розмір пенсії, яку позивачу призначено з 01.03.2024 р. в розмірі 84628,98 грн. та протиправно обмежено до розміру 23610,00 грн.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви позивача у спосіб визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вчинені на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24, які полягають у застосуванні під час перерахунку пенсії зменшеного індивідуального коефіцієнту заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, які були здійсненні після вступу рішення в законну силу.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. по справі № 520/12804/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 20.05.2026 року