Справа № 355/256/26 
Провадження № 2/355/600/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року  селище Баришівка 

Баришівський районний суд Київської області у складі: 
судді Цирулевської М. В., 
за участю:
секретаря судового засідання Білоног В. О.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщенні Баришівського районного суду Київської області, в селищі Баришівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі також позивач, ТОВ «Споживчий центр», кредитодавець, кредитор) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 (надалі також відповідачка,  ОСОБА_1 , позичальник).
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір №20.04.2024-100000023 (надалі також договір №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024, договір, кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачці було видано кредит в сумі 5000,00 грн, строком на 98 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору.
Позивач свої зобов`язання за означеним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі 5000,00 грн, докази чого додані до позовної заяви.
За доводами позовної заяви,  ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 14865,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 5000,00 грн, заборгованість за: відсотками - 6615,00 грн, комісією (за надання кредиту) - 750,00 грн, неустойкою - 2500,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення на його користь із відповідачки заборгованості за договором №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024 у загальному розмірі 14865,00 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, що складаються із суми судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином.

Відповідачка в судових засіданнях проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав.
Так, за доводами відповідачки, ще в 2023 році нею було втрачено мобільний телефон, в якому містилися кольорові копії/фотокопії її документів, зокрема, паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, що мало наслідком звернення відповідачки до органів поліції, докази чого відповідачка подала в судовому засіданні.
За твердженнями відповідачки, після втрати нею мобільного телефону, особа, яка заволоділа ним, напевно оформила на її ім`я кредит, отримавши кредитні кошти.
При цьому, відповідачка заперечила як факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів за ним, так і факт належності їй банківської картки, реквізити якої зазначені в кредитному договорі.
Враховуючи все вищевикладене, оскільки позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 20.04.2024, тобто, після втрати мобільного телефону, відповідачкою заявлено клопотання про витребування у відповідного банку інформації про володільця карткового рахунку, на який надходила сума кредиту, а також щодо номера телефону, з якого/за допомогою якого оформлявся кредит.
Означене клопотання судом задоволено.

ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.
16 лютого 2026 року до Баришівського районного суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», за підписом представника позивача Лисенко Олени Сергіївни (а.с. 2-9).
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 23.03.2026 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 20.04.2026, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки (а.с. 26-27).
У позовній заяві міститься клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач не заперечує.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також судову повістку відповідачка отримала особисто 30.03.2026 в приміщенні суду, про що міститься особиста розписка в матеріалах справи, що відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.
У судове засідання 20.04.2026 з`явилася відповідачка, надала заперечення проти позовних вимог та, серед іншого, заявила клопотання про витребування доказів з банківської установи.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 20.04.2026 витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію та письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: 1) всю наявну у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію та/або документи, про володільця карткового рахунку, зокрема, маска картки № НОМЕР_1 , на який надходила сума кредиту за кредитним договором №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024, із надісланням до суду копій всіх наявних у банку документів, що подавалися позичальником при оформленні кредитного договору, із окремим зазначенням, чи належить такий картковий рахунок, зокрема, маска картки № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ; 2) інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою, виданою на виконання умов кредитного договору №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024, зокрема, маска картки № НОМЕР_1 , із окремим зазначенням, чи належить такий номер телефону ОСОБА_1 ; 3) інформацію, чи є фінансовим номером телефону/знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 номер телефону НОМЕР_2 . Розгляд справи відкладено на 20.05.2026.
14.05.2026 до суду, на виконання ухвали суду від 20.04.2026, надійшов лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-260430/65703 від 20.04.2026 із запитуваною судом інформацією.
Також в судовому засіданні відповідачкою подано для залучення до матеріалів справи довідку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04.05.2026.
У судовому засіданні 20.05.2026, в яке з`явилася відповідачка, досліджено письмові докази, які містяться в матеріалах справи, заслухано доводи відповідачки, оголошено перерву до 08.06.2026.
У судовому засіданні 08.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в цій справі.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
До матеріалів справи доданий кредитний договір №20.04.2024-100000023 (надалі також договір №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024, укладений, як зазначено в договорі, між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 (а.с. 10-11).
За матеріалами справи, договір укладено шляхом надання відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), який мав бути підписаний відповідачкою електронним підписом - відповідним одноразовим ідентифікатором (Е758), який було направлено на фінансовий номер +380938745765 (а.с. 11). Також вказаним ідентифікатором підписано інформаційне повідомлення позичальника  ОСОБА_1  (а.с. 113).
Згідно із п. 3.1 означеного договору (оферти) №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024 кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Пунктами 3.2, 4.3 договору №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024 встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця.
Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5169-15XX-XXXX-4491.
Згідно із заявкою від 20.04.2024 (п. 1-4, 6) (а.с. 10(зворот) дата надання/видачі кредиту - 20.04.2024; сума кредиту: 5000,00 грн, строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 26.07.2024. 
При цьому, умови щодо процентів за користування кредитними коштами (п. 5 заявки щодо кредитного договору №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024) такі: процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього стоку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Пунктом 8 заявки від 20.04.2024 передбачена сплата позичальником комісії за надання кредиту в розмірі 750,00 грн.
Пунктом 13 заявки від 20.04.2024 передбачена неустойка за невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, розмір якої становить 50,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 
За доводами позовної заяви, ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши  ОСОБА_1  кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. На підтвердження означеного позивач надав квитанцію про перерахування кредитних коштів через систему платежів LiqPay, згідно із якою ТОВ «Споживчий центр» 20.04.2024 перерахувало кошти на картковий рахунок НОМЕР_3 в сумі 5000,00 грн згідно договору №20.04.2024-100000023, ID операції НОМЕР_4 .
Разом з тим, 14.05.2026 до суду, на виконання ухвали суду від 20.04.2026, надійшов лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-260430/65703 від 20.04.2026, у якому банк зазначив, що на ім`я  ОСОБА_1 в банку не емітовано картку  НОМЕР_1 . Надати іншу запитувану інформацію банк не вбачає за можливе, оскільки зазначена картка не обслуговується в банку за клієнтом ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04.05.2026, виданої відповідачці, остання має в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» картку № НОМЕР_5 , на яку отримує пенсійні виплати. 
Суд зауважує, що номер картки, яку має відповідачка в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не співпадає із номером картки, зазначеним в п. 4.1 кредитного договору.
Відповідно до відповіді СПД №1 Броварського РУП ГУНП в Київській області від 03.06.2024 №1652109/1303/01-24 по зверненню відповідачки, зареєстрованому в ЄО СПД №1 Броварського РУП ГУНП в Київській області за №1424 від 14.05.2024 проведено перевірку, підстав для внесення матеріалів перевірки до фактах, викладених у заяві відповідачки, до ЄРДР немає.
Із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором (а.с. 16) вбачається, що заборгованість за кредитним договором №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024 становить 14865,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 5000,00 грн, заборгованість за: відсотками - 6615,00 грн, комісією (за надання кредиту) - 750,00 грн, неустойкою - 2500,00 грн.
Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови кредитного договору №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. 
Відповідачка заперечила проти заявлених позовних вимог із викладених судом підстав.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин.
Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
Як слідує із статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За п. 8 - 16 Положення про порядок здійснення безготівкових розрахунків в Україні в національній валюті в особливий період, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 23.12.2003 № 577 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), уповноважений банк здійснює переказ коштів у разі функціонування системи електронних платежів Національного банку в порядку, встановленому нормативно-правовим актом Національного банку, який регулює безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Уповноважений банк здійснює переказ коштів із рахунків суб`єктів господарювання на підставі платіжного доручення, оформленого на паперових носіях, у разі тимчасового порушення функціонування системи автоматизації банку або внутрішньобанківської міжфілійної платіжної системи (далі - ВМПС), або порушення роботи СЕП.
Платник оформляє платіжне доручення не менше ніж у чотирьох примірниках із використанням технічних засобів або заповнює власноручно. Примірник платіжного доручення, який залишається в уповноваженому банку, повинен містити підписи осіб, які мають право розпоряджатися рахунком. Під час підписування платіжного доручення не дозволяються використання факсиміле, а також виправлення.
Уповноважений банк приймає від платника платіжне доручення на паперовому носії за формою, встановленою нормативно-правовим актом Національного банку, який регулює безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, або в довільній формі із зазначенням обов`язкових реквізитів.
Відповідальний виконавець уповноваженого банку платника, зокрема, повертає платнику один примірник платіжного доручення, оформленого на паперовому носії, із заповненим реквізитом «Дата надходження», списує кошти з поточного рахунку платника. надсилає до уповноваженого банку, що обслуговує отримувача, сформовані пачки платіжних доручень і два примірники реєстру платіжних доручень, один примірник меморіального ордера, на підставі якого кошти списані з кореспондентського рахунку банку платника.
Відповідальний виконавець уповноваженого банку отримувача перевіряє правильність заповнення в платіжних дорученнях реквізитів отримувачів: «Отримувач», «Код отримувача», «Рахунок отримувача», «Банк отримувача», списує кошти з кореспондентського рахунку та зараховує на відповідний балансовий рахунок кошти, одержані від уповноваженого банку платника, у разі відповідності реквізитів у платіжних дорученнях перераховує кошти з відповідного балансового рахунку на рахунки отримувачів, повертає банку платника реєстр виконаних платіжних доручень.
Детальний порядок здійснення безготівкових розрахунків регламентовано Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), пункт 27 якої передбачає заповнення надавачем платіжних послуг реквізитів «дата прийняття до виконання» і «дата виконання» та засвідчення їх власноручним підписом уповноваженого працівника надавача платіжних послуг (зокрема, банку).
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891-15, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
За висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.08.2023 у справі № 206/3009/15, банківські виписки рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідачки) внаслідок неповернення суми кредиту, процентів річних, комісії, а також несплати неустойки.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідачку - спростувати розмір існуючої заборгованості.

V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.
За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.
Судом встановлено, що кредитний договір №20.04.2024-100000023 від 20.04.2024 підлягав укладенню між сторонами в електронній формі, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію».
В той же час, позивачем не доведено, що номер телефону НОМЕР_2 належав саме відповідачці, і що саме на її номер телефону був направлений одноразовий ідентифікатор Е758 для укладення та підписання кредитного договору.
Відповідачка ж означені обставини заперечила в судовому засіданні.
Суд також зазначає, що позивачем не надано жодних доказів та/або відомостей щодо видачі кредитної картки на ім`я відповідачки за кредитним договором, зокрема, картки за номером НОМЕР_1 .
Більше того, банківська установа (АТ КБ «ПРИВАТБАНК») у відповідь на запит суду надала інформацію, що на ім`я  ОСОБА_1 в банку не емітовано картку № НОМЕР_1 , означена картка не належить відповідачці.
Відповідачка ж має в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» іншу картку № НОМЕР_5 , на яку отримує пенсійні виплати та номер якої не відповідає номеру картки, зазначеному в п. 4.1 кредитного договору.
Суд окремо зауважує, що квитанція про перерахування кредитних коштів через систему платежів LiqPay від 20.04.2024 та розрахунок заборгованості за договором, на які посилається позивач у позові, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані ТОВ «Споживчий центр» в позовній заяві, а отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Відтак, інформація, зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Банківської виписки по кредитному рахунку клієнта ОСОБА_1 за відповідний період з дати укладення кредитного договору по дату подання позову, що підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, як належного доказу отримання кредитних коштів та заборгованості за ним, матеріали справи не містять.
Суд наголошує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів від банківської установи щодо: 1) належності відповідачці картки за номером № НОМЕР_1 (більше того, така інформація спростована банком); 2) належності відповідачці конкретного номеру телефону як фінансового; 3) банківської виписки по рахунку відповідачки за період з дати укладення договору та по дату подання позову. Також позивачем не подано клопотання про витребування судом доказів з банківської установи, в тому числі, за результатом отримання витребуваних судом відомостей.
При цьому судом, з огляду та на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що наведені у розділі IV цього судового рішення.
Висновки суду у цьому рішенні відповідають також послідовній правовій позиції Київського апеляційного суду, викладеній, зокрема, у постанові від 24.12.2025 у справі 355/751/25 при розгляді спорів у подібних правовідносинах.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд констатує недоведеність заявлених позовних вимог належними, допустимими та достатніми доказами, а саме, позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження укладення кредитного договору відповідачкою та надання відповідачці кредитних коштів і користування ними.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України).
Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідачки про визнання позову, більше того, відповідачка заперечила проти позовних вимог, саме позивач зобов`язаний довести обставини, на які він посилається, доказами, які позивач надає самостійно або шляхом витребування доказів судом.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.
Відтак, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України.
Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн. (а.с. 1), який, з огляду на відмову в позові, покладається на позивача.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст. 1, 3, 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512-514, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625-629, 638, 639, 641, 642, 1046, 1048 - 1050, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення складено 11.06.2026.

Дані відносно позивача:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»
код за ЄДРПОУ: 37356833
р/р НОМЕР_6 , МФО 305299
вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032.

Дані відносно відповідачки:
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 
РНОКПП: НОМЕР_7 
АДРЕСА_1 .

Суддя
Баришівського районного суду 
Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА