П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/10283/26	

Суддя першої інстанції - Хлімоненкова М.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув заяву про забезпечення позову у справі №420/10283/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року у справі №420/10283/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вимогами:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо повторного взяття ОСОБА_1 на військовий облік;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити ОСОБА_1 з військового обліку шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Разом з позовом 09 квітня 2026 року позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив: заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та будь-яким іншим посадовим особам територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період стосовно ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Ухвалу про забезпечення позову для її негайного виконання направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року у задоволенні заяви відмовлено, оскільки судом не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів заявника до прийняття у відповідній справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТЦК мобілізувати позивача, може спричинити для позивача негативні наслідки, оскільки зняття з обліку особи, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим. На думку апелянта, у разі задоволення позову в цій справі, не можливо буде виконати рішення суду, що виключає доцільність існування самого такого позову, оскільки в такому випадку суд не надасть ефективного захисту потенційно порушеному праву, що є неприпустимим. Стосовно співмірності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спосіб бажаний для позивача, забезпечення адміністративного позову шляхом заборони ТЦК вчиняти певні дії до набрання законної сили рішенням за позовом про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, не змінює обсяг прав та обов`язків сторін у спорі та зацікавлених осіб. Застосування заходів забезпечення позову у даній справі матиме наслідком лише відтермінування мобілізації позивача до лав ЗСУ, якщо за результатом розгляду справи по суті суд відмовить у задоволенні адміністративного позову.
Апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних електронного військово-облікового документу, сформованого у за стосунку Резерв+, позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, ВОС 659079, Силових і освітлювальних агрегатів (станцій), Дизеліст, звання солдат, номер в реєстрі Оберіг – 280420230640429500243, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , до військової служби придатний, дата ВЛК – 07 травня 2024 року.
Разом з цим, за даними паперового ВОД – тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, ОСОБА_1 « 07.05.20__ року виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пп.6 п.6 ст.37 Закону», про що свідчить відповідний запис у рядку 14. ТПВ №007889 від 07 травня 2024 року.
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з наступним.
Так, згідно ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 вказаної статі встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта та заборони відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у тому, що судом здійснюється захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно можуть бути порушеними у майбутньому.
При цьому, суд звертає увагу, що заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви та докази, з яких можливо встановити порушення прав, свобод та інтересів позивача, а також, що захист прав, свобод та інтересів заявника буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Доводи апелянта про наявність реальної загрози його мобілізації є припущеннями та не підтверджені доказами обов`язкового вчинення відповідачем вказаних ним дій.
Також колегія суддів наголошує, що наведені апелянтом аргументи щодо незаконності повторного взяття на військовий облік, а також посилання на наявність судимості та інші обставини, підлягають дослідженню під час розгляду справи по суті, з оцінкою всіх доказів у їх сукупності, а не в межах розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, заявлений спосіб забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу фактично спрямований на втручання у здійснення повноважень суб`єкта владних повноважень у сфері оборони держави та може призвести до необґрунтованого обмеження публічної компетенції.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував відсутність співмірності між заявленими позовними вимогами та заходом забезпечення позову, оскільки такий захід фактично вирішує спір по суті до ухвалення судового рішення. 
Колегія суддів, за відсутності відповідного обґрунтування та доказів ускладнення чи неможливості виконання рішення суду в подальшому, зауважує на тому, що забезпечення позову у спосіб, про який просить заявник, до набрання законної сили рішенням у справі, є фактично виключенням вказаної інформації із реєстрів без судового розгляду та вирішення спору по суті, що не узгоджується з приписами ст.151 КАС України.
Верховний Суд у постанові від 03 травня 2023 року у справі №640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Водночас, заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені обставини не свідчать про наявність реальної, безпосередньої та очевидної загрози порушення прав позивача, а відтак підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 242, 248, 316, 325 КАС України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв