612/227/26
2-а/612/4/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року с-ще Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді – Масло С.П., за участю секретаря судових засідань – Чміль Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Близнюки справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області з позовом до ГУНП в Дніпропетровській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6835947 від 15.03.2026 року та закрити провадження по справі.
В обґрунтування позову зазначає, що зі змісту постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 15.03.2026 року серії ЕНА № 6835947, інспектором відділення поліції № 4 Синельниківського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції Бобровим Станіславом Васильовичем вбачається, що 15.03.2026 о 07:24:42 він керував транспортним засобом, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавлений правом керування постановою Петропавлівського районного суду від 27.08.2025 року на 1 рік, чим порушив п.п. а) п. 2.1 ПДР Україним, чим скоїв адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. Оскаржувана постанова винесена за відсутності події адміністративного правопорушення, розгляд справи відбувся формально, доказ його вини відсутні на момент винесення оскаржуваної постанови.
Позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, його неявка не перешкджає розгляду справи по суті.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, оскаржувана постанова є обґрунтованою і заснована на вимогах чинного законодавства України. Враховуючи наявність у діях позивача ознак такого адміністративного правопорушення, керуючись правилами розділу IV Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, поліцейський провів розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого прийняв рішення про накладення на позивача штрафу за частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвлою суду від 01.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по адміністративній справі.
Ухвалою суду від 07.05.2026 продовжено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.
Суд, дослідивши матеріали справи, виснував наступне. 
Судом встановлено, що зі змісту постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 15.03.2026 року серії ЕНА № 6835947, інспектором відділення поліції № 4 Синельниківського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції Бобровим Станіславом Васильовичем зафіксовано, що 15.03.2026 о 07:24:42 ОСОБА_1 керував транспортним засобом, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавлений правом керування постановою Петропавлівського районного суду від 27.08.2025 року на 1 рік, чим порушив п.п. а) п. 2.1 ПДР Україним, чим скоїв адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
Підпунктом «А» пункту 2.1. ПДР установлено, що Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно із частиною 4 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами  тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, відповідно до яких постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. 
Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
За результатами розгляду справи інспектором прийнято рішення про накладення на Позивача штрафу в розмірі передбаченому ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто в межах санкції, встановленої такою нормою закону. 
Обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджуються доданою відповідачем постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області по справі № 188/2909/24 від 27.08.2025, яка набрала законної сили 08.09.2025, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на користь держави, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.. 
Разом із тим, згідно рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Отже ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Також варто зауважити, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. 
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». 
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 580/4215/19, від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16, від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18. 
Відповідно до вимог частини 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем. Після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини та винесено оскаржувану постанову. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож, пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. 
Варто звернути увагу, що, зазначаючи про обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій або бездіяльності, позивач не врахував, що судова практика містить правову позицію про те, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. КАС України встановлює, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Проте, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог та спростовували б правомірність оскаржуваної постанови. 
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП). 
Таким чином, судом встановлено, що розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, а спірна постанова містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 283 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, з урахуванням вказаного, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови, тому у задоволені позовних вимог відмовляє. 
Згідно зі ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
За змістом вимог ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача судові витрати понесені останнім не відшкодовуються. 
Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодованою. 
Керуючись ст.ст. 2, 7, 72 - 77, 99, 132, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 283-284, 288, 289, 293 КУпАП, суд, - 
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, місцезнаходження за адресою: адреса Україна, 49001, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул.Троїцька, будинок 20- а ЄДРПОУ 40108866.

Суддя С.П. Масло