УХВАЛА
03 червня 2026 року
м. Київ
справа № 188/557/23
провадження № 61-11301св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від15 лютого 2024 року у складі судді Місюри К. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2024 року у складі суддів Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Першотравенський ремонтно-механічний завод» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Першотравенський ремонтно-механічний завод» (далі - ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод») про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову посилався на те, що 01 червня 2010 року його було прийнято вальцювальником до ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» з п`ятиденним робочим днем. 
Наказом директора від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» працівників цеху металоконструкцій зобов`язано вийти на роботу 
в першу та другу зміну 25 лютого 2023 року, тобто в суботу, що є вихідним днем. Із вказаним наказом позивача було ознайомлено 24 лютого 2023 року під підпис і він зазначив, що не згодний з цим наказом.
25 лютого 2023 року позивач не вийшов на роботу у першу зміну. 
Наказом директора від 07 березня 2023 року позивача було звільнено 
у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно до пункту четвертого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП). 
Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки робота у вихідний день заборонена законом. Останню зміну він відпрацював 24 лютого 
2023 року, тому наступний день - 25 лютого 2023 року є його законним вихідним днем відповідно до табелю обліку робочого часу. Вважає, що відповідно до наказу директора «Про роботу у вихідний день» від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД працівники мали виконувати надурочні роботи, тобто роботи понад встановлений робочий час. Виняткові підстави для виходу працівника на роботу у вихідний день були відсутні.
Позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ № 142-к 
від 07 березня 2023 року ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» про звільненняпозивача; поновити його на посаді вальцювальника 4 розряду бригади з виготовлення металевої крепи цеха металоконструкцій служби заступника директора з виробництва з 08 березня 2023 року; стягнути з ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з утриманням від цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 
від 15 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що відповідач не порушив норми права при прийнятті наказу від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» та організації робочого процесу для працівників 25 лютого 2023 року, та наказу від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» та організації робочого процесу для працівників 25 лютого 2023 року, права яких було захищено в повному обсязі.
07 березня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, поважних причин для невиходу на роботу 25 лютого 2023 року у ОСОБА_1 не було.
Розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з підстав, пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, було проведено за попередньою згодою первинної профспілкової організації профспілки працівників вугільної промисловості України ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» за попереднім поданням на звільнення від 28 лютого 2023 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
05 серпня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Ольховик-Красільнікова Л. П. засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 662/959/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі 
№ 509/271/16-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 493/2031/17, 
від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/6744/21, від 16 листопада 2022 року у справі № 686/31234/19, від 21 березня 2024 року у справі № 946/133/20, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а також, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
УхвалоюВерховного Суду від 02 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2024 року та витребувані матеріали справи.
30 вересня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до табеля обліку робочого часу ОСОБА_1 , працівник має п`ятиденний робочий день на підприємстві з фіксованими двома вихідними, тобто субота та неділя - вихідні дні для працівників бригади з виготовлення металевої крепи цеху металоконструкцій.
Зазначає, що останню зміну позивач відпрацював 24 лютого 2023 року, тому наступний день, а саме 25 лютого 2023 року є вихідним днем відповідно до табеля обліку робочого часу ОСОБА_1 .
Звертає увагу, що відповідно до наказу директора ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» «Про роботу у вихідний день» від 24 лютого 
2023 року № 81-ЗД, працівники мали виконувати надурочні роботи, тобто роботи понад встановлений робочий час.
Вважає, що відсутні виняткові підстави для виходу працівника на роботу у вихідний день, а враховуючи те, що є вичерпний перелік підстав для виходу працівника на роботу у вихідний день, нагальної необхідності для виходу працівника у вихідний день на роботу не було.
Зауважує, що при п`ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує роботодавець за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня.
Вважає, що при підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно з положеннями статті 106 КЗпП України.
Отже, робочим тижнем позивача є тиждень, встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод», з понеділка по п`ятницю з двома вихідними (субота та неділя), вихід на роботу 25 лютого 2023 року (в суботу) є не чим іншим, як роботою понад встановлений робочий час, що підтверджується табелем обліку робочого часу за лютий 2023 року, у якому «25 лютого 2023 року» не фіксувалося в табелі робочого часу позивача як робочі години.
Враховуючи наведене, прогулом вважається відсутність працівника як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, а надурочною роботою є робота понад встановлений робочий час, то відповідно і звільнити працівника за прогул у зв`язку з невиконанням надурочних робіт є неможливим та таким, що не відповідає нормам трудового законодавства.
Звертає увагу, що з наданого на адвокатський запит витягу з табелю обліку робочого часу за лютий 2023 року ОСОБА_1 , 25 лютого 2023 року у рядку «графік» позначено як «В1», що відповідно до наказу Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» позначається як основна щорічна відпустка, а в рядку «факт» зафіксовано як «П», що згідно із вказаним наказом означає простій.
Однак, керуючись умовними позначеннями, що містяться в табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 «В» - вихідний день згідно з графіком», «П» - прогул, що не відповідає типовій формі № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», затвердженій наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року № 489.
Вважає, що відповідно до витягу з табелю обліку робочого часу вбачається, що вальцювальник четвертого розряду ОСОБА_1 за графіком роботи на лютий 2023 року мав відпрацювати 20 днів (графа 7 табелю обліку робочого часу), 160 годин (графа 8 табелю обліку робочого часу), фактично позивач протягом облікового робочого часу за лютий 2023 року відпрацював 20 днів, 160 годин.
Отже, керуючись локальним нормативним актом ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод», а саме Колективним договором, про графіки змінності працівника має бути доведено не пізніше, ніж за тиждень до їх введення в дію. Однак, як вбачається з наданої відповідачем копії зміни графіку роботи за лютий 2023 року, з яким позивача не ознайомлено, дані зміни графіку було затверджено 24 лютого 2023 року, позивач мав вийти на роботу у вихідний день 25 лютого 2023 року (суботу), тобто позивача було повідомлено за день до введення даних змін в дію, що є порушенням чинного законодавства України.
Зауважує, що фактично позивач відпрацював в лютому 2023 року 20 днів, що становить 160 годин. Графіком роботи на лютий 2023 року для позивача передбачено 20 днів роботи, що становить 160 годин протягом облікового періоду, що відповідно свідчить про відсутність прогулу в лютому 2023 року, оскільки весь встановлений роботодавцем робочий час позивач відпрацював у повному обсязі.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У вересні 2024 року ТОВ « Першотравенський ремонтно-механічний завод» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушено норми процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 
Касаційне провадження за касаційною відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
У цій справі предметом позову є визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ціна позову у справі становить 56 354,30 грн, яка не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення з касаційною скаргою (3 028,00 грн х 80 = 242 240,00 грн).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою відповідно до закону, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 «Загальні положення» ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
Необхідність розгляду справи в суді касаційної інстанції заявник мотивував також тим, що справа становить значний суспільний інтерес та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий в часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Наведені заявником обставини не дають підстав уважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес для позивача. Фактично такі доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів.
Отже, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес та має фундаментальна значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
Посилання заявника на неврахування судом висновків, викладених в постановах Верховного Суду щодо застосування норми права в подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення в малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню. 
Верховний Суд встановив, що провадження за касаційною скаргою у справі, що переглядається, відкрито помилково, оскільки скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, тому дійшов висновку про закриття касаційного провадження.
Доводи касаційної скарги, хоча і містять посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. 
Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги. 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.
Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2024 року у малозначній справі, то є підстави для закриття касаційного провадження.
Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 
від 15лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 04 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Першотравенський ремонтно-механічний завод» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська