Дата документу  Справа № 331/3281/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №331/3281/26    Головуючий в 1 інст. Гасанбеков С.С.
Провадження №33/807/903/26     Доповідач у 2 інст. Кононенко Т.О.

ПОСТАНОВА
іменем України
26 червня 2026 року        м. Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Кононенко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Куща Є.Є. на постанову Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 29 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 ,

за участю 
представника ОСОБА_1 – адвоката Куща Є.Є.,

установив:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною постановою ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Судом першої інстанції встановлено, що 08.04.2026 о 09 год 15 хв у с-щі Новомиколаївка по вул. Запорізькій, 114, ОСОБА_1 керував транспортним засобом VolkswagenTransporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху.
Обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення від 08.04.2026 серії ЕПР1 № 634933 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, до якого додано роздруковані результати огляду від 08.04.2026 (результат огляду 1,19 проміле), відеозаписом.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, що містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт вказує, що протокол не можна розглядати як об`єктивний доказ, оскільки поліцейський не є об`єктивним у цих відносинах та є особою упередженою і зацікавленою. Зупинка транспортного засобу взагалі не відбувалася, оскільки поліція підійшла, коли ОСОБА_1 розвантажував автомобіль, а отже, він є неналежним суб`єктом правопорушення. Ніякого огляду не проводилося через відсутність події та, відповідно, місця зупинки транспортного засобу. Твердження про те, що у водія виявлено ознаки сп`яніння, є необґрунтованими. Надані відеозаписи є неналежними доказами у справі, оскільки його досвід вказує, що реєстратор складається з 6 цифр, а в протоколі зазначено Бк17, а файл під назвою «WhatsApp» зроблений зі стороннього додатка з власного мобільного телефону, що не є належним доказом.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає позицію суду першої інстанції хибною та такою, що призводить до неправильних висновків у справі.
Позиції учасників апеляційного провадження
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про відкладення розгляду провадження не надсилала.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Кущ Є.Є. зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги без участі самого ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у провадженні, не є перешкодою для розгляду справи.
Виходячи з цього, судом апеляційної інстанції ухвалено рішення про розгляд справи за відсутності правопорушника.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Кущ Є.Є. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану постанову в межах поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпеченню права на свободу та особисту недоторканність, презумпції невинуватості та забезпеченню доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюють в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тих, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюють в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2.9.а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Процедура проведення поліцейським огляду водія на стан алкогольного сп`яніння відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року. Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.04.2026 о 09 год. 15 хв. у с-щі Новомиколаївка по вул. Запорізькій, 114, ОСОБА_1 керував транспортним засобом VolkswagenTransporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху.
Внаслідок зазначених подій поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 634933 від 08.04.2026.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення 
 ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, до якого додано роздруковані результати огляду від 08.04.2026 (результат огляду 1,19 проміле), відеозаписом. ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення без заперечень, а також підписав акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруковані результати тестування на алкоголь.
Апеляційний суд з метою перевірки матеріалів справи та аргументів апеляційної скарги забезпечив сторонам процесу повну можливість для надання доказів на підтвердження їхньої правової позиції.
Суд критично оцінює твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом цього адміністративного правопорушення через те, що він здійснював розвантаження автомобіля, а не керування.
Так, рух транспортного засобу VolkswagenTransporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , було зафіксовано, що вбачається з досліджених судом апеляційної інстанції відеозаписів. Поліцейські повідомили, що під час керування були порушені правила дорожнього руху, а саме рух із увімкненим покажчиком повороту без здійснення маневру (пункт 9.4 ПДР: сигнал покажчика повороту необхідно припиняти негайно після закінчення маневру, а також забороняється подавати сигнал, якщо він може бути незрозумілим для інших учасників дорожнього руху), чим він вводив в оману інших учасників дорожнього руху. Крім того, транспортний засіб експлуатувався з нечитабельним державним номерним знаком, що суперечить вимогам п. 2.9(в) ПДР України, за що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (постанова серії ЕНА № 6987989 від 08.04.2026).
Із досліджених апеляційним судом відеозаписів убачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не заперечує факту керування транспортним засобом, протокол підписала без зауважень.
Окрім цього, про факт керування свідчать також матеріали про адміністративне правопорушення, зокрема протокол.
Тобто правопорушник не заперечує факту керування та поводиться у цій ситуації саме як водій транспортного засобу.
Аргументи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції здійснювався запис на власний телефон, а не на бодікамеру, що заборонено законодавством України, тобто працівниками поліції не було дотримано вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, не заслуговують на увагу, зважаючи на таке.
Доданий до протоколу відеозапис надає можливість об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення та конкретизувати поведінку осіб, які брали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення; відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних у нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Підстав для визнання відеозапису недопустимим доказом апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, які зафіксовані за допомогою як відеокамери поліцейського, так і іншого відеозапису події, на якому зазначено місце, дату та час і які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення або про протилежне.
Долучений до протоколу відеозапис (відеореєстратор з поліцейського автомобіля) містить підтвердження факту керування ОСОБА_1 , транспортним засобом. Крім того, відеофіксацією з бодікамери зафіксовано факт виявлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, якими встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, до якого додано роздруковані результати огляду від 08.04.2026 (результат огляду 1,19 проміле), та факт складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім того, відповідно до п. 1 розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 року № 1026, вивантаження відеозаписів із карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.
З аналізу доданих до протоколу відеозаписів, які містяться на одному диску, вбачається, що за допомогою автомобільного відеореєстратора, встановленого у службовому автомобілі працівників поліції, та бодікамери 08.04.2026 о 09:15 зафіксовано рух транспортного засобу VolkswagenTransporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Весь час руху автомобіля поліції автомобіль VolkswagenTransporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуває в полі зору відеореєстратора службового автомобіля. При цьому відеозаписи з бодікамер поліцейських розпочинають фіксацію 08.04.2026 о 09:15 год.
Таким чином, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що долучені до протоколу матеріали справи на оптичному диску є неналежним доказом, не заслуговують на увагу та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки норми законодавства про адміністративні правопорушення (КУпАП) не містять вимог щодо порядку подання електронних доказів, а тому обставини справи мають доводитися за загальними вимогами щодо доказів (стаття 251 КУпАП).
Таким чином, аналіз сукупності зібраних у справі доказів не дає підстав для спростування факту керування правопорушником транспортним засобом.
Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 з боку працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції суду не надано.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги та доводи, заявлені стороною захисту під час апеляційного розгляду, не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
З вищезазначеного випливає, що інші доводи та пояснення апелянта в апеляційній скарзі є безпідставними або необґрунтованими.
З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки — дане правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху та є потенційно небезпечним для суспільства, становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, — призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.
Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП, 
ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката Куща Є.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 29 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду      Т.О. Кононенко