Справа № 161/27222/25
Провадження № 2/931/220/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

29 квітня 2026 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі: 
головуючого судді Безп`ятко О.І.,
з участю секретаря судового засідання - Левчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

31 грудня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 29 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1236359301092, шляхом підписання електронним підписом відтвореним одноразовим ідентифікатором. Відповідачем не виконано належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин - ст.526 та ст.527 ЦК України, внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 04 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №04102023/2, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1236359301092 від 29 грудня 2022 року. Сума боргу перед новим кредитором становить 12358 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 4000 грн, заборгованість за відсотками - 8358 грн, заборгованість за штрафними санкціями та комісіями - 0 грн, заборгованість за пенею - 0 грн.
Просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1236359301092 від 29 грудня 2022 року у розмірі 12358 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.
09 березня 2026 року дана справа надійшла до Локачинського районного суду Волинської області за підсудністю.
Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 11 березня 2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року розгляд справи відкладено на 29 квітня 2026 року, у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 65 на звороті). 16 березня 2026 року від нього надійшла заява, у якій просить судові засідання проводити за його відсутності, позов задовольнити в повному обсязі, а також не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 60).
Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 68, 69). Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від неї не надійшло.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Судом встановлено, що 29 грудня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1236359301092 про надання фінансового кредиту продукту «Старт» (далі - кредитний договір), який є електронним документом та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором Q1V2W2 (а.с. 21 на звороті-24).
Крім того, 29 грудня 2022 року ОСОБА_1 в електронній формі підписала паспорт договору про надання споживчого кредиту продукту «Старт» до договору № 1236359301092 від 29.12.2022 року, графік платежів та згоду на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості (а.с. 21, 24 на звороті-25). 
Положеннями п. 5.21 кредитного договору передбачено, що цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з ч. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно довідки про ідентифікацію клієнта від 29 грудня 2022 року сформованої ТОВ «ФК «Віва Капітал» вбачається, що ОСОБА_1 29.12.2022 року о 18:40:01 на номер телефону НОМЕР_1 направлено унікальний ідентифікатор (код підпису) Q1V2W2 для підтвердження позичальником акцепту оферти договору № 1236359301092 (а.с. 26).
Отже, кредитний договір № 1236359301092 від 29 грудня 2022 року є укладеним з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що підтверджує погодження сторонами усіх істотних умов такого договору.
Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «Віва Капітал» зобов`язується надати позичальникові кредит в розмірі 4000 грн одразу після укладення договору, які мають бути повернені до 13.01.2023 року (п. 1.1., п. 1.3., п. 1.6. договору). Кредит надається строком на 15 днів від дати отримання (до 13.01.2023 року) зі сплатою 1,99% від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.9. договору). 
На виконання умов кредитного договору 29 грудня 2022 року ТОВ «ФК «Віва Капітал» було перераховано ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4000 грн на картку № НОМЕР_2 , яку позичальник вказала при оформленні кредиту, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 1261/10 від 09 жовтня 2023 року (а.с. 27-29).
Таким чином, ТОВ «ФК «Віва Капітал» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.
Однак, ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку та не повернула наданий кpeдит в строки, передбачені договором, що спричинило виникнення заборгованості. 
Згідно розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «ФК «Віва Капітал», у ОСОБА_1 04 жовтня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 12358 грн, з яких 4000 грн - тіло кредиту, 1194 грн - проценти за користування кредитом, 7164 грн - проценти за прострочення користування кредитом (а.с. 28-29).
Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
04 жовтня 2023 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» укладено договір факторингу № 04102023/2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Віва Капітал» зобов`язується відступити за плату ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру боржників (а.с. 30-33).
Згідно акту прийому передачі Реєстру боржників до договору факторингу № 04102023/2 від 04 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Віва Капітал» передав, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняв реєстр боржників № 1 від 04 жовтня 2023 року (а.с. 34).
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №04102023/2 від 04.10.2023 року вбачається, що у ОСОБА_1 за кредитним договором № 1236359301092 від 29.12.2022 року сума заборгованості становить 12358 грн, з яких 4000 грн - сума заборгованості за тілом, 8358 грн - сума заборгованості за відсотками, 0 грн - сума заборгованості за комісією, 0 грн - сума заборгованості за пенею (а.с. 35).
Отже, ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 4000 грн підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 8358 грн, суд зазначає наступне.
З положень кредитного договору № 1236359301092 від 29.12.2022 року, графіку платежів, паспорту договору слідує, що сторонами було погоджено застосування фіксованої процентної ставки у розмірі 1,99% за кожен день користування від суми кредиту.
Пунктом 1.7 договору встановлено, що кредит надається строком на 15 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 13.01.2023 року (термін платежу). У випадку надання кредиту в день укладення договору, строк дії кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту за договором.
Позичальник має право ініціювати продовження строку кредитування (пролонгації), установленого договором, на підставі звернення до Кредитодавця в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації споживачем такого права. Таке право реалізується шляхом здійснення погашення відсотків за користування кредитом в будь-який день протягом строку дії Договору та Пільгового періоду та підписання додаткової угоди до договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (ОТП-паролю), який надсилається Позичальнику смс-повідомленням. Кількість Пролонгацій, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. Ініціювання споживачем продовження (пролонгації) строку дії договору відбувається без зміни попередньо укладеного договору в бік погіршення (п. 1.8 Договору).
Пунктом 1.9 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти (тип процентної ставки - фіксована), які нараховуються з дня видачі кредитних коштів по день погашення кредиту за відсотковою ставкою, що встановлюється в наступному порядку:
1.9.1. Період строку дії договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 726,35, що становить 1,99 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
1.9.2. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.
1.9.3. Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення строку дії договору без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.10 договору, умови щодо нарахування процентів за індивідуальною процентною ставкою за весь строк строку дії договору не застосовуються (скасовуються) з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 726,35 процентів річних, що становить 1,99 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та/або індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення строку дії договору є факт продовження користування кредитом понад строк дії договору (неповернення кредиту у визначений договором строк/термін платежу), з урахуванням всіх продовжень строку дії договору на умовах п. 1.8. цього договору.
Згідно пункту 1.13. договору проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9.1 або 1.9.3. договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що із 29.12.2022 року по 12.01.2023 року (протягом 15 днів) здійснювалося нарахування 1,99 процентів в день за користування кредитом на загальну суму 1194 грн. Починаючи із 13.01.2023 року по 13.04.2023 року (протягом 90 днів) здійснювалося нарахування 1,99 процентів в день за користування кредитом на загальну суму 7164 грн.
З огляду на мотивувальну частину постанови від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду вказує, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Судом не отримано доказів про дотримання учасниками встановленого договором порядку продовження строку кредитування (пролонгації).
Отже, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за кредитним договором № 1236359301092 від 29.12.2022 року проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1,99% можуть бути нараховані лише упродовж строку - 15 днів, тобто з 29.12.2022 по 12.01.2023 включно. Таким чином, розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за цим договором складає 1194 грн (4000 х 1,99% х 15).
З огляду на викладене, та враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт утворення заборгованості у відповідача перед позивачем за кредитним договором, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, та невиконання відповідачем в повній мірі своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, а відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 1236359301092 від 29.12.2022 року у розмірі 5194 грн, з яких 4000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 1194 грн - сума заборгованості за відсотками.
Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає таке.
У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України)
Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником позивача до матеріалів справи долучено договір № 42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року, укладений між ТОВ «Діджи фінанс» та адвокатом Лівак І.М., згідно якого загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п.4.8. даного договору, а також гонорар, який зазначено у п.4.9 даного договору (а.с. 37-39), додаткову угоду №1236359301092 від 17 листопада 2025 року до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року (а.с. 40), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с. 41), акт 1236359301092 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 17 листопада 2025 року (а.с. 42), з яких вбачається перелік наданих правових та юридичних послуг, кількість годин та вартість послуг, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи фінанс», 1,5 год. - 2250 грн, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач, 3 год. - 3000 грн, формування додатків до позовної заяви (письмові докази), 1 год. - 750 грн, а всього 6000 грн.
Крім того, у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 841 виданого 22 липня 2016 року Лівак Іванні Миколаївні (а.с. 43).
Відповідач не заявляла клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не доводила їх неспівмірність.
Таким чином, аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є підставною та підлягає задоволенню.
Однак, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на правничу допомогу мають бути стягнуті пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2521,77 грн.
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1018,12 грн.
На підставі ст. ст. 512, 514, 516, 509, 526, 530, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 133, 137, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за договором № 1236359301092 про надання фінансового кредиту продукту «Старт» від 29 грудня 2022 року у розмірі 5194 (п`ять тисяч сто дев`яносто чотири) грн 00 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» судовий збір у розмірі 1018 (одна тисяча вісімнадцять) грн 12 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2521 (дві тисячі п`ятсот двадцять одну) грн 77 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», адреса місцезнаходження: 07406, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, код ЄДРПОУ 42649746;
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 29.04.2026 року.

Суддя Локачинського районного суду О.І. Безп`ятко