К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року місто Київ

справа № 753/16338/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/1606/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Комаревцевої Л.В. від 23 вересня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс"(далі - ТОВ "Діджи Фінанс", Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 22 квітня 2016 року між публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" (далі - ПАТ "Банк Михайлівський", Банк)та ОСОБА_1 укладено угоду № 200512229 щодо кредитування (далі - кредитний договір), за умовами якого Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12 629 грн 44 коп., зі строком кредитування з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року, а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) по лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 1 липня 2021 року в справі № 910/11298/16, згідно якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за
кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", у тому числі за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 . 

Вказує, що ПАТ "Банк Михайлівський", правонаступником якого є позивач, виконав свій обов'язок та видав ОСОБА_1 кредит, тоді як відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 35 243 грн 59 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12 248 грн 35 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 22 995 грн 24 коп. Заборгованість розрахована станом на дату укладання договору факторингу від 20 липня 2020 року.

Крім того, вказує, що у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором наявні підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, згідно вимог частини 2 статті 625 ЦК України.

Посилаючись на викладене, ТОВ "Діджи Фінанс" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 200512229 від 22 квітня 2016 року у загальному розмірі 53 687 грн 33 коп., яка складається із суми заборгованості - 35 243 грн 59 коп., суми інфляційних втрат у розмірі 15 273 грн 56 коп. та трьох процентів річних у розмірі 3 170 грн 18 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року позов ТОВ "Діджи Фінанс" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Діджи Фінанс" заборгованість за кредитним договором № 200512229 від 22 квітня 2016 року в розмірі 53 687 грн 33 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, позичальник отримав кошти, не повернув кредит, тому з нього слід стягнути заборгованість за тілом кредиту з урахуванням процентів за його користування, а також суму інфляційних втрат та трьох процентів річних внаслідок прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних доказів видачі кредитних коштів, а саме первинних бухгалтерських документів, оформлених у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Також зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення кредитного договору, а саме доказів підписання договору позичальником за допомогою електронного підпису.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ "Діджи Фінанс" відзив на апеляційну скаргу не подало.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 22 квітня 2016 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та ОСОБА_1 укладено угоду № 200512229 щодо кредитування, за умовами якої ОСОБА_1 надається кредит у сумі 12 629 грн 44 коп., строком на 36 місяців, з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року; розмір процентної ставки за кредитом 3,99% з 1-го місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії; разова комісія за видачу кредиту: 1,5%; щомісячний платіж: 870 грн; останній платіж: 860 грн 20 коп.; дата платежу: 22 числа кожного місяця, починаючи з травня 2016 року по квітень 2019 року.
Згідно виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 у ПАТ "Банк Михайлівський", за кредитним договором № 200512229 від 22 квітня 2016 року видано кредитні кошти у розмірі 12 629 грн 44 коп.
20 липня 2020 рокуТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", у тому числі з ОСОБА_1 , на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) по лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 1 липня 2021 року в справі № 910/11298/16, згідно якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", у тому числі за кредитним договором з ОСОБА_1 .
Згідно Витягу з реєстру боржників ПАТ "Банк Михайлівський" до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, до ТОВ "Діджи Фінанс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200512229 від 22 квітня 2016 року на загальну суму заборгованості - 35 243 грн 59 коп., де 12 248 грн 35 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 22 995 грн 24 коп. - заборгованість за доходами.
Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо заборгованості за тілом кредиту

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).
Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (частина 1 статті 512 ЦК України).

Тлумачення частини 1 статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов'язанні, яке відбувається на підставі правочину.

Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина 3 статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "Банк Михайлівський", правонаступником якого є позивач,та відповідачем 22 квітня 2016 року укладено кредитний договір № 200512229. Кредитним договором чітко визначена сума кредиту, проценти за користування кредитом, графік погашення кредиту і строк повернення кредиту з нарахованими процентами (том І, а.с. 25-26).
Відповідач обізнаний про обставини та умови видачі кредиту, оскільки поставив власноручний підпис на кредитному договорі, анкеті № 2688773, графіку платежів та довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту (том І, а.с. 25-27, 31-32).
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про надання кредитних коштів.

Таким чином, власноручно підписавши вказаний кредитний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Оскільки кредитний договір підписано відповідачем власноручно, що вбачається з матеріалів справи, колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника про не надання позивачем доказів підписання договору позичальником за допомогою електронного підпису.

За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставин видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів.
В постановах від 14 березня 2018 року в справі № 654/4006/14-ц, від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 та від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц Верховний Суд виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.
З матеріалів справи вбачається, що виконання ПАТ "Банк Михайлівський"обов`язку щодо надання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 12 629 грн 44 коп. підтверджується долученою до позовної заяви випискою по рахунках у ПАТ "Банк Михайлівський" (том І, а.с. 35-250; том ІІ, а.с. 1-250; том ІІІ, а.с. 1-51). З даної виписки також убачається, що ОСОБА_1 частково погашено заборгованість, а саме 3 квітня 2017 року на суму 381 грн 09 коп. (том 1, а.с. 52).

За наведених обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту надання кредитних коштів за кредитним договором № 200512229 від 22 квітня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про надання позивачем належних доказів видачі відповідачу кредитних коштів у розмірі 12 629 грн 44 коп. на підставі кредитного договору № 200512229 від 22 квітня 2016 року. 

Водночас, матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 248 грн 35 коп. (12629,44-381,09) або доказів спростування такого розміру заборгованості.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 248 грн 35 коп. 

Щодо заборгованості за відсотками
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, ТОВ "Діджи Фінанс", крім заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 248 грн 35 коп., просило стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 22 995 грн 24 коп.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі
відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 6 лютого 2019 року в справі № 175/475/15-ц).

Як вже вказувалося вище, строк кредитування за кредитним договором № 200512229 від 22 квітня 2016 року - 36 місяців, а саме з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року.

З кредитного договору вбачається, що кредитор та позичальник погодили розмір процентів за користування кредитними коштами, а також інших платежів за обслуговування кредитної заборгованості, а саме: 3,99% - щомісяця проценти за користування кредитними коштами; 1,5% - разова комісія за видачу кредиту; послуга "sms-сервіс" по підтвердженню проведених платежів та стану заборгованості за кредитом (щомісячно) - 15 грн та послуга з надання довідки про відсутність кредитної заборгованості за кредитним договором.

Також у кредитному договорі зазначено, що сукупна вартість кредиту становить 213,1%.

Із графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору № 200512229 від 22 квітня 2016 року, убачається, щ розмір щомісячних платежів на погашення кредиту визначено в сумі 870 грн (341 грн 09 коп. - погашення основної суми кредиту; 503 грн 91 коп. - комісія за обслуговування кредитної заборгованості), а останній платіж в сумі 860 грн 20 коп. 

Крім того, з даного графіку убачається, що загальний розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості (за ставкою 3,99%) становить 18 140 грн 75 коп.; разова комісія за видачу кредиту 189 грн 44 коп.; плата за надання довідки про відсутність кредитної заборгованості - 100 грн; плата за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості - 540 грн та страхування - 2 340 грн; реальна процентна ставка по кредиту - 213,1%; абсолютне подорожчання кредиту - 21 310 грн 20 коп. Даний графік платежів власноручно підписаний відповідачем (том І, а.с. 31).

Отже, між сторонами визначено орієнтовну загальну вартість кредиту за весь строк кредитування, що складає 33 939 грн 44 коп., яка включає в себе суму кредиту в сумі 12 629 грн 44 коп., проценти за користування кредитом та плату за інші послуги з обслуговування кредиту, визначені умовами договору, у загальному розмірі 21 310 грн 20 коп.

Тобто, сторонами було погоджено процентну ставку та інші платежі, які має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року за користування кредитними коштами. Відтак, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

З наведеного слідує, що первісний кредитор або його правонаступник не мали права здійснювати нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі ніж визначено умовами кредитного договору.

Проте, звертаючись до суду з позовом, ТОВ "Діджи Фінанс" просило стягнути з відповідача заборгованість за процентами у розмірі 22 995 грн 24 коп., тобто у більшому розмірі ніж визначено умовами кредитного договору.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що така заборгованість розрахована станом на дату укладення договору № 7_БМ про відступлення права вимоги, укладеного 20 липня 2020 року між ПАТ "Банк Михайлівський" і ТОВ "Діджи Фінанс" ТОВ "Діджи Фінанс", не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки договір відступлення права вимоги укладено поза межами строку кредитування, тоді як за приписами частини 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення вище вказаного не врахував та як наслідок дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 22 995 грн 24 коп.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру заборгованості по відсотках з 22 995 грн 24 коп. до  21 310 грн 20 коп.

Щодо інфляційних втрат та трьох процентів річних

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ураховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання зі сплати кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції у цілому дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України. 
Разом з тим, ухвалюючи рішення в цій частині позовних вимог, судом першої інстанції не враховано наступного.
Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Критерії правомірності примусу суб'єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов'язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути
обов'язковими для такого суб'єкта (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц).
У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов'язань. Така особливість проявляється:(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов'язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі №183/7850/22.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ "Діджи Фінанс" просило стягнути інфляційні втрати за період з 9 серпня 2021 року до 7 серпня 2024 року, а три проценти річних за період з 9 серпня 2021 року до 31 грудня 2023 року.
Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України, нарахованих у період дії воєнного стану, а саме з 24 лютого 2022 року до 7 серпня 2024 року за прострочення зобов`язання, яке виникло із кредитного договору,то суд мав застосувати
положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і відмовити у задоволенні у цій частині позовних вимог. 
Однак, суд першої інстанції не застосував вище наведених положень закону, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення у повному обсязі позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Установлено, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 200512229 від 22 квітня 2016 року становить 33 558 грн 55 коп. (12 248,35+21 310,20).
З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних за період з 9 серпня 2021 року до 24 лютого 2022 року, виходячи із суми простроченого грошового зобов`язання у розмірі 33 558 грн 55 коп. 
Розрахунок інфляційних втрат.
Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період: (99,80 : 100) х (101,20 : 100) х (100,90 : 100) х (100,80 : 100) х (100,60 : 100) х (101,30 : 100) х (101,60 : 100) = 1,06356463.
Сума інфляції розраховується за формулою: (Сума боргу х процент інфляції) - сума боргу (33 558,55 x 1.25276182) - 33 558,55 = 2 133 грн 14 коп. Таким чином інфляційні втрати за період 9 серпня 2021 року до 24 лютого 2022 року складають 2 133 грн 14 коп.
Три проценти річних від простроченої суми розраховуються за формулою: С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
Тобто, за період з 29 серпня 2021 року до 24 лютого 2022 року три проценти річних складають: 33 558,55 x 3 % x 200 : 365 : 100 = 551 грн 65 коп.
Підсумовуючи вищевикладене, розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Діджи Фінанс" становить 36 243 грн 34 коп. (12 248,35 (тіло кредиту) + 21 310,20 (відсотки за умовами договору) + 2 133,14 (інфляційні втрати) + 551,65 (три проценти річних).
Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, з 53 687 грн 33 коп. до 36 243 грн 34 коп.
Судові витрати
Відповідно до частин 1, 13 статі 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви через підсистему "Електронний суду" позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 422 грн 20 коп., відтак розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 3 633 грн 60 коп., який сплачено відповідачем.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове стягнення заборгованості в розмірі 36 243 грн 34 коп., то сума
задоволених позовних вимог у відсотковому співвідношенні становить 67,51%, а сума відмовлених позовних вимог - 32,49%. 

Відтак, судовий збір за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 635 грн 23 коп. (2422,20 х 67,51% / 100), а судовий збір за подання апеляційної скарги, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, становить 1 180 грн 56 коп. (3633,60 х 32,49% / 100), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З наведеного слідує, що на обидві сторони покладаються судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних, а саме на позивача покладаються витрати у розмірі 1 180 грн 56 коп., а на відповідача у розмірі 1 635 грн 23 коп.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи, що на ОСОБА_1 покладається більша сума судових витрат, то з нього на користь ТОВ "Діджи Фінанс" підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору в розмірі 454 грн 67 коп. (1635,23 - 1180,56).

Крім того, з матеріалів справи убачається, що у суді першої інстанції позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу та надано докази понесення таких витрат у розмірі 7 500 грн (том ІІІ, а.с. 57-66). 

Згідно акту про підтвердження факту надання правничої допомоги від 19 серпня 2024 року та детального опису робіт, адвокатом Міньковською А.В. надано ТОВ "Діджи Фінанс" наступні послуги: складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості по цивільній справі, підготовка додатків до позовної заяви (без подання до суду) - 6 000 грн; направлення позовної заяви з додатками через підсистему "Електронний суд" - 1 500 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є доведеними у розмірі 6 000 грн. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки послуга з направлення позовної заяви у відповідності до вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не є правничою допомогою.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню, оскільки позовні вимоги судом апеляційної інстанції задоволено частково.

Так, за правилами пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становлять 4 050 грн 60 коп. (6000 х 67,51% / 100), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року змінити, виклавши абзац перший та другий резолютивної частини в такій редакції:

"Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; код ЄДРПОУ: 42649746) заборгованість за кредитним договором № 200512229 від 22 квітня 2016 року в розмірі 36 243 гривень 34 копійок, витрати по сплаті судового збору в розмірі 454 гривень 67 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 050 гривень 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити."

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: