П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/11147/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух Віталій Михайлович 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
02 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрінно" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 Позивач звернувся до суду із позовом до Вінницької митниці, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 13.03.2024 року №UA401000/2024/000069/1, №UA401000/2024/000070/1 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.03.2024 року №UA401020/2024/000304, №UA401020/2024/000306.
1.2 В обґрунтування вимог позову позивач вказує, що з метою імпорту товару на митну територію України ним подано до Вінницької митниці митні декларації для митного оформлення товару. На підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору разом з митними деклараціями декларант надав митниці необхідні і достатні документи, які підтверджують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 07 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРІННО" (покупець) та "AGRILIFE EUROPE" LTD (продавець) укладено Контракт №12/07-01, предметом якого є хімічні препарати (засоби захисту рослин - гербіциди на основі гліфосату).
2.2 11 березня 2024 року та 12 березня 2024 року для митного оформлення в режимі імпорту декларантом до Вінницької митниці подано електронні митні декларації №24UA401020013810U8 та №24UA401020014108U9 із заявленням митної вартості товарів на рівні 45360 Євро кожна, разом із відповідним пакетом товаросупровідних документів.
2.3 За результатами розгляду поданих митних декларацій та доданих до них документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 13.03.2024 №UA401000/2024/000069/1 та №UA401000/2024/000070/1, посилаючись на виявлені розбіжності: відсутність документально підтвердженого взаємозв`язку між перевізником та експедитором; невідповідності у комерційній пропозиції від 03.07.2023 №0307-01 щодо однакової вартості товару при поставці в різні порти Європи; неможливість висновку ДП "Держзовнішінформу" підтвердити ціну продажу товару на умовах CIF Gdansk.
2.4 У зв`язку з прийнятими рішеннями про коригування митної вартості Вінницькою митницею прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації №UA401020/2024/000304 та №UA401020/2024/000306.
2.5 Не погодившись із такими рішеннями, позивач звернувся до суду.
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.04.2025 позов задоволено. 
Визнано протиправними та скасовано рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів від 13.03.2024 №UA401000/2024/000069/1, №UA401000/2024/000070/1, а також картки відмови від 13.03.2024 №UA401020/2024/000304, №UA401020/2024/000306. Стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 3028 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, а всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів були надані декларантом у повному обсязі.
4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
4.1 Відповідач просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.04.2025 та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
4.2 Як підстави для апеляційного оскарження рішення суду відповідач посилається на те, що у митниці були законні підстави для виникнення обґрунтованих сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості, а митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
4.3 Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому він просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заявляє про відшкодування витрат на правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн. 
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
1.2 Статтею 52 МК України, визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу.
1.3 Статтею 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Тобто, перелік документів, визначених статтею 53 МК України є вичерпним для митного органу та не є вичерпним для декларанта.
1.4 Норми статей 53, 54, 57, 58 МК України породжують обов`язок декларанта щодо доведення заявленої митної вартості товару. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
1.5 Статтею 57 Митного кодексу України унормовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
1.6 Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
1.7 Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
1.8 У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
1.9 У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
1.10 Частинами другою та третьою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
1.11 За приписами частин четвертої п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті-це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
1.12 За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
1.13 Зміст наведених правових норм в сукупності з положеннями статті 53 МК України свідчать про наявність у митного органу обов`язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності; крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв`язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов`язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв`язку.
1.14 Такий висновок суду відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постанові Верховного Суду від 17 червня 2022 року у справі № 826/11710/17.
1.15 Суд враховує, що позивач надав усі документи, наведені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, які містили числові показники ціни товару.
1.16 Митний орган вказує на відсутність документально підтвердженого взаємозв`язку між перевізником та експедитором. 
Щодо цієї підстави, апеляційний суд вказує, що позивачем було надано відповідачу повний пакет документів для підтвердження вартості доставки товару, зокрема: коносамент, договори на транспортно-експедиційні послуги та перевезення, складські декларації, заявки з перевізниками, рахунки на оплату, довідки про транспортні витрати, акти виконаних робіт та платіжні доручення про оплату вартості доставки товарів. Верховний Суд у постанові від 07 липня 2023 року у справі №803/718/17 погодився зі сталою правовою позицією Верховного Суду, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Положення МК України не визначають конкретний вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів. Крім того, відповідно до умов договору на транспортно-експедиційні послуги, ТОВ "ЛОДЖИСТІКХАУС" мало право залучати третіх осіб для виконання заявок замовника, що пояснює відсутність прямого зв`язку між ним та кінцевим перевізником у документах. Митний орган не наділений повноваженнями визнавати складові господарської діяльності перевізників необ`єктивними.
1.17 Наявність в комерційній пропозиції однакової вартості товару при поставці до різних портів Європи не є підставою для сумніву у правдивості митної вартості товару, оскільки комерційна пропозиція є документом довільної форми продавця інформаційного характеру, який не може слугувати підставою для коригування митної вартості та в розумінні частини 2 статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товару. Уповноваженими особами контролюючого органу в оскаржуваних рішеннях не вказано, яким чином виявлені розбіжності в комерційній пропозиції впливають на митну вартість поставленого товару. При цьому, відповідно до умов контракту ціна товару включала вартість транспортування, що унеможливлює ототожнення комерційної пропозиції з документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості.
1.18 Щодо змісту висновку ДП "Держзовнішінформу" №3-1/313 від 12.03.2024, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав йому правильну оцінку, зазначивши що вказаний висновок підготовлений спеціально уповноваженим державним підприємством, яке уповноважене наказом №608 від 02.05.2018 Міністерства економіки України здійснювати моніторинг цін на зовнішньому та внутрішньому товарних ринках. У разі сумнівів щодо змісту висновку відповідач мав би здійснити запит до ДП "Держзовнішінформ" щодо деталізації висновку. Однак відповідач обмежився формальними зауваженнями без спростування суті висновку. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, висновок ДП "Держзовнішінформ" підтверджує ціну придбання товару від "AGRILIFE EUROPE" LTD на рівні 4,05 євро/кг, що відповідає задекларованій митній вартості.
1.19 Колегія суддів також враховує, що відповідач в рішеннях про коригування митної вартості як джерело числового значення митної вартості застосував ЕМД від 27.10.2023 №UA100180/2023/517446, тобто митну декларацію, складену більш ніж за три місяці до дати митного оформлення товарів позивача. При цьому відповідачем не надано обґрунтування порівняльного аналізу характеристик оцінюваних товарів та товарів, ціна яких взята за основу для коригування. Верховний Суд у постанові від 07.05.2025 у справі №560/1787/23 зазначив, що митниця зобов`язана здійснити обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованого митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, навести пояснення щодо здійснених коригувань, вказати митну вартість якого товару бралася за основу, фактурну вартість, країну та час імпорту в Україну, виробника, маршрут транспортування та інші комерційні умови поставки.
1.20 Суд зазначає, що наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари розмитнено у попередні періоди за іншою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 16.07.2020 у справі № 815/6833/17.
1.21 Крім цього, Верховний Суд в постанові від 02.07.2020 у справі №804/2061/17 зауважив, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.
1.22 Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 25.06.2020 у справі №826/3096/16 вказав, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
1.23 Також, за сталою практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19) є те, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Отже, посилання відповідача на результати аналізу баз даних митного органу, згідно з якими рівень митної вартості подібних товарів є більшим, колегія суддів вважає необґрунтованим.
1.24 Відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
1.25 Колегія суддів зазначає, що оскільки рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними, то і картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.03.2024 №UA401020/2024/000304, №UA401020/2024/000306, прийняті на їх підставі, також є протиправними та підлягають скасуванню. Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів. Такі підстави у даній справі відсутні.
1.26 Доводи апеляційної скарги фактично дублюють відзив на позовну заяву, поданий до суду першої інстанції, не містять посилань на конкретні норми матеріального та процесуального права, які були порушені судом першої інстанції, та не наводять доказів, які б спростовували обґрунтовані висновки суду першої інстанції. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права та не потребують детального спростування, що узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа "Серявін проти України", §58, рішення від 10.02.2010).
1.27 Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на послуги адвоката, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Представником ТОВ «Агрінно» надано суду ордер, виданий адвокатським бюро «Олени Кононенко» відповідно до якого адвокат Кононенко О.С. має право представляти інтереси підприємства в Сьомому апеляційному адміністративному суді; копію додаткової угоди № 3 від 05.12.2024 до договору про надання правової допомоги №05/12/23 від 05.12.2023; Акт наданих послуг від 18.07.2025 про надання адвокатом послуг з вивчення апеляційної скарги та підготовки і подання відзиву на апеляційну скаргу; рахунок-фактуру №18/07/25 від 18.07.2025 та платіжну інструкцію №805 від 23 липня 2025 року відповідно до яких ТОВ «Агрінно» оплатило послуги адвоката в розмірі 5000 гривень.
1.28 Оцінюючи співмірність заявленої до стягнення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу та наданих послуг, а також кількості підготовлених документів та їх зміст, колегія суддів вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення заяви позивача і стягнення з відповідача на користь позивача частини судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу в сумі 5000 гривень, що відповідає засадам співмірності та справедливості.
2 Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
2.3 Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Вінницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року - без змін.
Стягнути з Вінницької митниці (ЄДРПОУ 43997544, 21034, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Лебединського, 17) за рахунок бюджетних асигнувань, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІННО» (ЄДРПОУ 44836905, місто Київ, вул. В. Сосюри, 6, офіс 202) витрати на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.