УХВАЛА
04 травня 2026 року
м. Київ
справа № 185/8317/22
провадження № 51-1628ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2026 року,
встановив:
Засуджена звернулася до Суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Такі вимоги повинні відповідати, серед іншого, положенням ст. 436 цього Кодексу.
Статтею 436 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Також необхідно зважати на положення ст. 424 КПК, які окреслюють предмет перегляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 424 КПК у касаційному порядку може бути оскаржено вирок суду першої інстанції після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції, постановлене щодо зазначеного судового рішення суду першої інстанції.
Засуджена у прохальній частині касаційної скарги висуває вимогу «скасувати вирок і виправдати», що не узгоджується з положеннями наведених вище норм КПК, оскільки в касаційній скарзі не висунуто вимоги стосовно судового рішення суду апеляційної інстанції, постановленого за результатом перегляду вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року.
При цьому, з огляду на приписи пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 436 КПК, у випадку скасування судового рішення суд касаційної інстанції може прийняти рішення про призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції чи про закриття кримінального провадження, про що в касаційній скарзі також не йдеться.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно керуватися положеннями ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, і перевіряє лише правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
Таким чином, доводи про неповноту судового розгляду чи невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Засуджена в касаційній скарзі наводить формальні доводи про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог статей 94, 370 КПК, у достатній мірі не врахував обставин справи, не надав оцінки доказам, як окремо кожному, так і в сукупності та взаємозв`язку, в результаті чого невірно кваліфікував її дії, а суд апеляційної інстанції не перевірив всі обставини справи.
Натомість обґрунтування незаконності судових рішень щодо неї, в контексті приписів статей 412-414 КПК, не наводить. Не зазначає яких норм матеріального або процесуального права було недотримано судами попередніх інстанцій щодо невірної правової оцінки обставин кримінального провадження, зокрема яких даних не було враховано судом першої інстанції при оцінці обставин, передбачених ст. 91 КПК, які докази отримали невірну оцінку на предмет їх допустимості та в чому саме такі порушення проявилися, з посиланням на норми КПК та матеріали кримінального провадження, чи було це предметом перевірки апеляційного суду, якщо так, то яких норм КПК порушено апеляційним судом при перевірці вироку місцевого суду за відповідними доводами сторони захисту, з огляду на межі та порядок апеляційного розгляду, визначені статтями 404, 405 КПК.
Формальні та неконкретизовані твердження про недотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції, який переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд стороною, що безпосередньо виходить із приписів ч. 2 ст. 433 та ч. 3 ст. 26 КПК, а тому Суд не може самостійно відшуковувати відповідні підґрунтя для задоволення касаційної скарги.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 вказаного Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши наведене вище, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2026 року залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3