Справа № 448/64/26 
Провадження № 2/452/944/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

11 червня 2026 року    м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючої судді Бікезіної О.В.,
при секретарі судового засідання Кухар О.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 25.08.2023 року у справі №448/405/23 було стягнуто на користь позивача збитки у порядку регресу у сумі 34749,73 грн. та судовий збір у сумі 2147,20 грн. Вказане рішення виконувалось у примусовому порядку і 30.12.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №73686772 у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення у повному обсязі. Посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, позивач звернувся до суду про стягнення 3% річних за період з 26.08.2023 року по 29.12.2025 року у сумі 2445,00 грн. та інфляційних втрат за цей же період у сумі 8320,20 грн.
Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму інфляційних втрат, що складає 8320,20 грн., та 3% річних у розмірі 2 445 грн. за невиконання рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25.08.2023 року у справі № 448/405/23, а також судовий збір в сумі 3 328,00 грн.
Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадженняз повідомленням (викликом) сторін (а.с. 22).
В судове засідання сторони не з`явилися.
При цьому представник позивача Моторно (транспортного) страхового бюро України адвокат Гермаш С.М. надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзиву, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у клопотанні.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2026 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено судом рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.08.2023 року у цивільній справі № 448/405/23 за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодуванняшкоди в порядку регрессу позовні вимоги позивач задоволені, з відповідача стягнуто завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 34749,73 грн. та 2147,20 грн. судового збору (а.с.7-9).
Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання зазначеного рішення суду, постановою приватного виконавця виконавчого округу Львііської області Ільчишин Л.В. від 27.12.2023 року відкрито виконавче провадження № 73686772 (а.с.5).
Дане виконавче провадження було закінчено постановою приватного виконавця від 30.12.2025 року у зв`язку з фактичним виконанням (а.с.6). 
Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 26.08.2023 року по 29.12.2025 року у сумі 2445,00 грн. та інфляційні втрати за цей же період у сумі 8320,20 грн.
За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Така правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 910/17993/15, від 28 лютого 2018 року у справі № 149/344/15-ц, від 06 червня 2019 року у справі №758/8819/16-ц, від 26 червня 2019 року у справі №760/2905/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі №280/2625/13-к, від 16 жовтня 2019 року у справі №452/3519/15, від 07 вересня 2021 року у справі № 910/14293/19.
Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зробила висновок, за яким положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).
Спір у цій справі виник внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем стягнутих на підставі рішення суду грошових коштів, отже положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Рішення суду у справі № 448/405/23 про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у порядку регресу, набрало законної сили 02.10.23 року (про що зазначено в копії рішення суду, наданого позивачем) відтак, саме з 02.10.2023 року у ОСОБА_1 виник обов`язок щодо виконання рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25.08.2023 року. 
З копії постанови про закінчення виконавчого провадження № 73686772 вбачається, що таке закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням 30.12.2025 року.
Суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за порушення строку виконання грошового зобов`язання, проте вважає, що відлік такого строку слід здійснювати з 02.10.2023 року – з моменту набрання законної сили рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.08.2023 року у цивільній справі № 448/405/23.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме підлягають стягненню з ОСОБА_1 за період з 02.10.2023 року по 29.12.2025 року 3% річних за період у сумі 2339,18 грн. та інфляційні втрати за цей же період у сумі 8106,10 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 328,00 грн. 
Враховуючи те, що розмір задоволених позовних вимог становить 97%, розмір понесених витрат зі сплати судового збору, що підлягає стягненню з відповідача становить 3228,16 грн. 
На підставі вищевикладеного, ст. 625 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 10445,28 грн., з яких: 3% річних у розмірі 2339,18 грн. та інфляційні втрати у сумі 8106,10 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3228,16 грн. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Самбірського міськрайонного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Моторно (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21647131.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повний текст рішення виготовлений 16 червня 2026 року. 

Головуюча суддя