18.06.26
33/812/260/26
Справа № 468/711/26
Провадження № 33/812/260/26

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2026 року       м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Тищук Н.О., 
із секретарем – Біляєвою В.М., 
за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Цюпи Віталія Павловича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника на постанову судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2026 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення – 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, 
У С Т А Н О В И В:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 620915 вбачається, що він складений про те, що о 22 год 55 хв. 21.03.2026 року, рухаючись в районі будинку № 55 по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2104» н/з НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). У порушення вимог п. 2.5 ПДР України ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі, що тягне за собою відповідальність, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП.
Постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
29 травня 2026 року захисник ОСОБА_1 адвокат Цюпа В.П. подав  апеляційну скаргу на постанову суду. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровано довід про те, що працівники поліції, звинувачуючи ОСОБА_1 у перебуванні у стані алкогольного сп`яніння, не вилучили у нього посвідчення водія, що вказує на те, що у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не перебував.
Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не обов`язковість складання поліцейськими направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, у випадку відмови особи від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння. Аналіз діючого законодавства свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння є обов`язковим. Оскільки направлення на огляд водія до найближчого закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння поліцейські не складали, то відповідно і ознак алкогольного сп`яніння не було і ознаки про які поліцейські говорили, є лише їх припущенням, яке не може бути доказом у справі.
Крім того судом безпідставно зазначено у постанові про категоричну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, що не відповідає дійсності. ОСОБА_1 не знав та не розумів наслідків відмови і категорично, як зазначає суд не відмовлявся від проходження огляду. Якби поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 його права та порядок проходження такого огляду та роз`яснили наслідки відмови від його проходження, то він би погодився пройти медичний огляд, оскільки не вживав алкогольних напоїв.
Також матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 мав мляву мову, все спілкування проходило чітко, жести, міміка та інтонація відповідали ситуації і жодним чином не свідчили про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Безпідставним є також зазначення судом про вживання ОСОБА_1 пива, оскільки вживання пива було за добу до зупинки поліцейськими і це було безалкогольне пиво. ОСОБА_1 підчас спілкування з поліцейськими розгубився і не зміг цього пояснити.
Крім того, у матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису з нагрудної камери поліцейського, а лише міститься DVD диск, що є копією якогось відеозапису, тобто відсутнє джерело походження відеозапису. Таким чином, відеозапис, долучений до матеріалів справи на диску DVD не може бути взятий до уваги як належний доказ. Працівниками поліції не надано доказів, що відеозапис здійснювався службовим технічним приладом, не долучені до справи свідоцтва, що стосується технічного приладу на який здійснювалась відеозйомка. Крім того, відеозйомка не є безперервною.
Посилаючись на викладене, адвокат Цюпа В.П. просив постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.
За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху (далі – Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог 2.5. Правил водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних правил утворюють склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена частиною першою статті 130 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція №1452).
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).
Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2,3 статті 266 КУпАП, пункти 6,7 Інструкції №1452).
Відповідно до пунктів 1-7 розділу ІІ Інструкції № 1452 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
При цьому поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
У випадку проведення огляду лікарем закладу охорони здоров`я, поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. Огляд проводиться із застосуванням спеціальних технічних засобів, тестів на вміст наркотичного засобу, лікар складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок може бути оскаржений у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення. 
З матеріалів справи вбачається, що о 22 год 55 хв. 21.03.2026 року, рухаючись в районі будинку № 55 по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2104» н/з НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5. ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КупАП.
Протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 без зауважень. Від надання особистих пояснень ОСОБА_1 відмовився, що прямо вказано у протоколі.
Також з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що порушнику було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, які передбачені протоколом.
З доданого до протоколу відеозапису вбачається, що поліцейський неодноразово та наполегливо пропонував водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в найближчому закладі охорони здоров`я. Однак ОСОБА_1 ігнорував пропозиції поліцейського або категорично та однозначно відмовлявся від проходження огляду.
Довід апелянта про те, що ОСОБА_1 фактично не мав ознак алкогольного сп`яніння, а його мляве мовлення було зумовлене іншими чинниками, апеляційний суд оцінює критично, оскільки виявлення цих ознак та їх оцінка є повноваженнями працівників поліції, а не будь-яких інших осіб. 
Також не заслуговують на увагу суду доводи апелянта про те, що працівники поліції не оформлювали направлення на проходження огляду на стан сп`яніння та не вилучили у ОСОБА_1 посвідчення водія.
Порушення формальностей, на які звертає увагу захисник, які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, жодним чином не зачіпають прав і свобод особи та мають оцінюватися, виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.
Верховний Суд (постанова від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18) зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. 
Натомість, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.
Суд в цій справі вважає за необхідне дотриматися підходу, сформованого Верховним Судом, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію.
Тим самим, названі доводи захисника не є слушними, оскільки вони не доводять істотних фундаментальних порушень прав і свобод ОСОБА_1 та не спростовують факту відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 погодився б пройти огляд на стан сп`яніння, якби поліцейські роз`яснили йому права, порядок проходження огляду та наслідки відмови від його проходження, є голослівними та нічим не підтвердженими припущеннями захисника, тому не можуть бути прийняті судом.
З цих же підставі суд вважає неспроможним і довід про те, що, визнавши, що вживав пиво, ОСОБА_1 розгубився та не зміг пояснити поліцейським, що це відбувалося за добу до зупинки та пиво було безалкогольним.
Отже, з наявних у справі доказів об`єктивно вбачається, що водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ВАЗ 2104» н/з НОМЕР_2 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.
З огляду на досліджені докази та наведені норми права, апеляційний суд приходить до висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 ознак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду, зокрема, на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суддя першої інстанції дійшов правильного висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.
Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги апеляційний суд розцінює це як намагання ввести суд в оману стосовно обставин справи та обставин складання протоколу, та намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
При прийнятті рішення у справі апеляційний суд враховує, що адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП відносяться до тих правопорушень, які за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечними як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.
У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
З огляду на викладене, прийняте судом першої інстанції рішення є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.
У справі, яка переглядається, не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частини 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. У цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. 
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Цюпи Віталія Павловича, залишити без задоволення.
Постанову судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду      Н.О.Тищук