КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 363/865/20 Головуючий у І інстанції Котлярова І.Ю.
Провадження №22-ц/824/5721/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії судді судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Вишгородської окружної прокуратури на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року у справі за позовом Вишгородської окружної прокуратури в інтересах територіальної громади міста Вишгород Вишгородського району Київської області до Вишгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: державний реєстратор Вишгородської міської ради Плугатар Євгеній Вікторович про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради та витребування земельної ділянки з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах територіальної громади міста Вишгород Вишгородського району Київської області до Вишгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: державний реєстратор Вишгородської міської ради Плугатар Євгеній Вікторович про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради та витребування земельної ділянки з незаконного володіння.
21 листопада 2025 року, до суду надійшла заява заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Зюзь Я. про забезпечення позову, відповідно до якої просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6025, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , та на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6026, яка належить на праві приватної власності  ОСОБА_5 . 
В обґрунтування поданої заяви зазначав, що у приватну власність ОСОБА_1 було відведено земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6025 за рахунок земель водного фонду. Після відкриття провадження у даній справі на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.09.2020 року було здійснено поділ спірної земельної ділянки на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3221810100:38:004:6025 та 3221810100:38:004:6026, право власності на які за нею було зареєстровано 02.10.2020 року. В подальшому, 13.10.2020 року ОСОБА_1 було відчужено на користь ОСОБА_3 , земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6025, який в свою чергу відчужив її на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6026, який в свою чергу відчужив ОСОБА_5 . 
Вказував також, що можливість відповідачів в будь-який момент змінити первісний об`єкт цивільних прав шляхом його поділу чи об`єднання, а також відчужити земельні ділянки, які знаходяться у їх володінні, є беззаперечною, а зазначене в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача. Таким чином, з метою запобігання дій чи їх негативним наслідкам, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення, просив вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладання арешту на вказані земельні ділянки.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року в задоволенні заяви заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Зюзь Я. про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Вишгородська окружна прокуратура звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6025, яка належить на праві приватної власності     ОСОБА_4 , та на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6026, яка належить на праві приватної власності     ОСОБА_5 .
В доводах апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам заявника про те, що у даній справі з метою утруднити виконання рішення суду та перешкодити поверненню земель територіальній громаді спірна земельна ділянка вже була поділена та двічі була відчужена. 
Вказує, що в разі повторення вказаного виникне необхідність в залученні до участі у справі нових власників земельних ділянок як відповідача або співвідповідача, що вкотре затягне розгляд справи або матиме необхідність подання нового позову у випадку відчуження земель після задоволення позовної заяви.
17 січня 2026 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_4 - адвокат Колодій О.М. надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
В обґрунтування відзиву зазначає, що заява заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Зюзь Я. про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. 
Посилання представника позивача на те, що існує ризик, що спірні земельні ділянки можуть бути надалі відчужені на користь третіх осіб, є лише його припущенням та не підтверджено жодними доказами. Вважає, що прокурором не надано доказів того, що відповідачами вживаються дії, які можуть призвести до ускладнення або зроблять неможливим виконання рішення суду. 
Звертає увагу апеляційного суду також на те, що останні реєстраційні дії щодо спірних земельних ділянок відбулись у 2021 році, тобто спірні земельні ділянки протягом чотирьох років не зазнали змін та не були відчужені іншим особам.
В судовому засіданні представник Вишгородської окружної прокуратури - прокурор Федоренко О.П. підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її.
Інші сторони даної справи в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.
Матеріали справи містять докази належного повідомлення Вишгородської міської ради, ОСОБА_2 , асаме звіт про доставку вихідної кореспонденції суду сформований автоматично через систему АСЕД «Апеляція». 
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: державний реєстратор Вишгородської міської ради, повідомлялись про розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції через засоби поштового зв`язку, шляхом направлення судової повістки-повідомлення про виклик до Київського апеляційного суду.
Таким чином, судова колегія вважає, що сторони даної справи належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанціївиходив з того, що подана заява заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Зюзь Я. про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду
Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Надаючи оцінку доводам, наведеним у заяві про забезпечення позову та у апеляційній скарзі, колегія суддів враховує наступне.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу".
Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
З уточненої позовної заяви вбачається, що предметом даного позову є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками водного фонду з кадастровими номерами 3221810100:38:004:6025 та 3221810100:38:004:6026, шляхом їх повернення на користь територіальної громади м. Вишгород, Вишгородського району Київської області з незаконного володіння.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник Вишгородської окружної прокуратури Зюзь Я. просивнакласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6025, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , та на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6026, яка належить на праві приватної власності   ОСОБА_5 , які є предметом спору.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Разом із тим, питання співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам судом не досліджувалось і дані обставини взагалі не встановлювались; ухвала не містить мотивів щодо наявності правового зв`язку між заявленими позовними вимогами та заходами забезпечення позову.
З поданої керівником Вишгородської окружної прокуратури заяви про забезпечення позову вбачається, що підставою для звернення до суду з даним позовом стало набуття у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:004:6005, площею 0,12 га, для колективного садівництва, яка розташована в м. Вишгород, садівничий масив «Дніпро», Вишгородського району, Київської області. Вказана земельна ділянка передана у приватну власність ОСОБА_1 за рахунок земель водного фонду. 
Після відкриття провадження у даній справі на підставі заяви ОСОБА_1 від 18 вересня 2020 року було здійснено поділ земельної ділянки на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3221810100:38:004:6025 та 3221810100:38:004:6026, право власності на які за нею було зареєстровано 02 жовтня 2020 року. 
В подальшому, 13.10.2020 року ОСОБА_1 було відчужено на користь ОСОБА_3 , земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6025, який в свою чергу відчужив її на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6026, який в свою чергу відчужив ОСОБА_5 . 
Станом на 28 квітня 2026 року земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:004:6025, площею 0,06 га, належить на праві власності ОСОБА_4 , а земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:004:6026, площею 0,06 га, належить на праві власності ОСОБА_5 , що підтверджується відповідями № 2661136 та № 2661171 від 28 квітня 2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Стороною позивача при заявлені позовних вимог про усунення перешкод територіальній громаді у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками було надано достатньо належних доказів того, що спірні земельні ділянки, після первинної реєстрації права власності на майно, були відчуженні на підставі договорів купівлі - продажу, що призвело до залучення співвідповідачів до участі в даній справі та свідчить про активні дії з реєстрації права власності на земельні ділянки та передачу їх іншим власникам.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що до закінчення розгляду даної справи можлива реалізація спірних земельних ділянок на користь третіх осіб, у зв`язку з чим, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за указаною позовною заявою без нових звернень до суду, чи залучення нових співвідповідачів у даній справі, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів (у разі доведення такого порушення), оскільки  ОСОБА_4 та ОСОБА_5  на праві власності належать спірні земельні ділянки, які можуть розпорядитись ними у будь-який спосіб, враховуючи відчуження третім особам.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що заходизабезпечення позову носять тимчасовий характер, таке забезпечення позову гарантуватиме виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку, що обґрунтованим є припущення сторони позивача про високу ймовірність відчуження спірних земельних ділянок, що в подальшому може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів позивача в межах даної справи.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначених обставин належним чином не врахував, не взяв до уваги, що спірні земельні ділянки на момент подачі заяви про забезпечення позову, вже перебувають у власності інших відповідачів, які були на дату звернення до суду з даним позовом, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 149, 150, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вишгородської окружної прокуратури задовольнити.
Скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення.
Заяву заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Зюзь Я. про забезпечення позову задовольнити.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6025 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2187762832218), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );
- земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:004:6026 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2187707132218), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Постанова набирає законної сили з дня її ухваленнята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 11 травня 2026 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Борисова О.В.

Голуб С.А.