Справа №760/28425/23 2/760/8986/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Усатової І.А.,
за участю секретаря - Омельяненко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, суд
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2023 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просило суд стягнути з них на користь позивача суму 3% річних у розмірі 175 856,55 грн, інфляційні втрати у розмірі 580 278,24 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.10.2007 ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 11235119000, згідно з умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов`язувався у порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.
Вказував, що відповідно до розділу І. «Предмет Договору» кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язується прийняти, належним використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 135 000 доларів США та сплатити проценти за користування кредитом шляхом виконання ануїтентних платежів у порядку та на умовах, визначених кредитним договором.
Пунктом 1.1. кредитного договору встановлений строк кредитування. Так, згідно з п.п. 1.1.1 кредитного договору надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін - 16.10.2007.
Відповідно до п.п. 1.1.2 договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі у термін не пізніше 16.10.2018.
Також 16.10.2007 між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 150060, згідно з яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх зобов`язань пере кредитором, що виникли за кредитним договором.
Зазначав, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 у справі № 2- 1313/11, яке набрало законної сили 21.09.2011, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11235119000 від 16.10.2007 у сумі 1 196 637,51 грн та судові витрати у розмірі 1 820 грн, а всього на загальну суму 1 198 457, 51 грн.
11.06.2012 АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу № 4, за яким АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов`язаннями до відповідачів по кредитному договору.
Посилався, що 02.06.2015 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2015, стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором замінено на ТОВ «Кей Колект».
На день звернення до суду із цим позовом відповідачами рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 у справі № 2-1313/11 не виконано.
У зв`язку із невиконанням рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 ТОВ «Кей-Колект» здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період невиконання рішення суду - з 02.04.2017 по 23.02.2022 у сумі 756 134,79 грн, з яких: 175 856,55 грн - 3% річних, 580 278,24 грн - інфляційні втрати.
Тому позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2023 справу передано до провадження судді Усатової І.А.
Ухвалою суду від 11.12.2023 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні.
08.04.2024 та 15.07.2025 представником відповідача-2 подано до суду клопотання про закриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 15.07.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача-2 про закриття провадження у справі відмовлено.
Ухвалою суду від 15.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
21.01.2026 представником відповідача-2 подано до суду пояснення на позову заяву, в яких вона зазначила, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, позаяк про порушення свої прав - невиконання рішення Солом`янського районного суду м. Києві від 24.01.2011 у справі № 2-1313/11, він дізнався або мав дізнатися 24.09.2014.
Крім цього, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2023 у справі № 757/14926/21-ц визнано, що дію кредитного договору № 11235119000 від 16.10.2007 з 21.09.2011 припинено, тому ТОВ «Кей-Колект» немає повноважень нараховувати штрафні санкції, визначені ст. 625 ЦК України.
Зазначала, що позивачем до позовної заяви не додано відомостей про наявність відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 2-1313/11 від 24.01.2011, отримання виконавчих листів про стягнення зазначеної суми коштів у примусовому порядку.
Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання вже закінчився 24.09.2015 що підтверджується ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2020 справа № 760/16692/20, а тому відсутні правові підстави для примусового стягнення з боржників 3% річних, оскільки вимога банку (його правонаступника) про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку, що відповідає правовим висновкам, висловленим у постанові Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 761/26741/22 (провадження № 61-4584св24).
Тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, проте у позовній заяві просив провести розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі та їх представники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.
У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, незважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 16.10.2007 ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 11235119000, згідно з умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов`язувався у порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.
Відповідно до розділу І. «Предмет Договору» кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язується прийняти, належним використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 135 000 доларів США та сплатити проценти за користування кредитом шляхом виконання ануїтентних платежів у порядку та на умовах, визначених кредитним договором.
Пунктом 1.1. кредитного договору встановлений строк кредитування. Так, згідно з п.п. 1.1.1 кредитного договору надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін - 16.10.2007.
Відповідно до п.п. 1.1.2 договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі у термін не пізніше 16.10.2018.
16.10.2007 між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 150060, згідно з яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх зобов`язань пере кредитором, що виникли за кредитним договором.
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» за захистом своїх прав звернулося до суду.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 у справі № 2- 1313/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11235119000 від 16.10.2007 у сумі 1 196 637,51 грн та судові витрати у розмірі 1 820 грн, а всього на загальну суму 1 198 457, 51 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.09.2011 рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 залишено без змін.
11.06.2012 АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу № 4, за яким АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов`язаннями до відповідачів по кредитному договору.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2015 у справі № 760/3205/15-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2015, стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором замінено на ТОВ «Кей-Колект».
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.
Суд зазначає, що у зв`язку із закінченням встановленого законом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також відмовою у його поновленні та у видачі дубліката виконавчого документа, у боржника фактично відсутній примусово виконуваний обов`язок за відповідним грошовим зобов`язанням, що унеможливлює застосування до таких вимог похідної відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.
Ігнорування зазначених обставин призвело б до необґрунтованого обходу встановлених законом строків пред`явлення виконавчих документів до виконання та створювало б ситуацію правової невизначеності для боржника понад межі, визначені законодавством, що суперечить принципу правової визначеності як складовій верховенства права.
Отже, до грошових вимог, щодо яких втрачена можливість примусового виконання судового рішення, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають.
Інакше це б означало можливість для кредитора, після втрати права на примусове виконання основного зобов`язання у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого документа та відмовою в його поновленні, безстроково заявляти вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на фактично невиконуване зобов`язання, що є несумісним із принципом правової визначеності.
Судом встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2016 у справі № 760/16692/20 у задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання відмовлено.
Тобто наразі встановлений законом строк примусового виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 у справі № 2- 1313/11 сплинув.
За таких обставин вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Встановивши відсутність обов`язку відповідачів перед позивачем у грошовому зобов`язанні за договором про надання споживчого кредиту № 11235119000 від 16.10.2007 у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача можливого похідного зобов`язання, передбаченого ст. 625 ЦК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю.
У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 252, 256, 598, 599, 610, 611, 615, 625, 629, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          І.А. Усатова