Справа № 346/5024/24 
Провадження № 22-ц/4808/322/26 
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:     Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,
секретаря    Петріва Д.Б.,
з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача  ОСОБА_1 та його представника адвоката Гринів Я.В., позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Рощина В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" та ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2025 року, ухвалене суддею Махно Н.В. в м. Коломия, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про відшкодування шкоди,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про відшкодування шкоди. 
Позов мотивував тим, що 07.01.2019 року в 14:00 год. на ділянці автодороги Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига, між с.Лісна Слобідка та с.Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить йому зазнав механічних пошкоджень. Згідно з вироком Коломийського міськрайонного суду від 07.05.2024 р. ДТП сталася з вини ОСОБА_1 , який 07.01.2019 р. о 14:00 год., керуючи автомобілем Kia CEED реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість, не впорався із керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під його (позивача) керуванням. Зазначав, що внаслідок протиправних дій відповідача йому спричинено матеріальну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Доказом вини відповідача у настанні ДТП та заподіянні шкоди є вирок Коломийського міськрайонного суду від 07.05.2024 року. Також вказував, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова Група "ТАС", поліс чинний на момент ДТП, забезпечений транспортний засіб КІА CEED, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ліміт відповідальності за шкоду майна 100000 гривень, франшиза 2000 гривень. Позивач вказував, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована, то відповідальність в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі за вирахуванням франшизи, має нести страховик. Встановлений договором розмір франшизи складає 2000 гривень. Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС" повинно сплатити йому 98000 гривень. До Івано-Франківської філії Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" ним подані всі необхідні документи, в тому числі заява про страхове відшкодування, яку працівники страхової компанії приймати відмовились і повідомили, що лише після притягнення винуватця ДТП до відповідальності буде виплачено страхове відшкодування. Вказував, що після повідомлення про ДТП, співробітник Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" виїжджав на штрафмайданчик у м.Коломия, де зберігався автомобіль з метою його огляду. 15.04.2019 р. оцінювачем ОСОБА_3 , у присутності представника страхової компанії та у його ( ОСОБА_2 ) присутності здійснено огляд автомобіля. Вказував, що розгляд кримінального провадження у суді тривав майже 5 років, 07.05.2024 року постановлено вирок, яким ОСОБА_1 визнано винним. Після постановлення вироку він звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" щодо здійснення страхового відшкодування у межах страхового ліміту. Відповідно до листа Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" №01906/0124/ТС від 30.05.2024 року страховою компанією прийнято рішення про відмову виплати страхового відшкодування у зв`язку з перевищенням терміну подачі заяви про страхове відшкодування протягом 1 року. Листом МТСБУ №4-03/29173 від 12.07.2024 йому роз`яснено право на звернення до суду у зв`язку з відмовою Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" від здійснення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вважає, що у нього є законне право вимагати від Страховика виплату страхового відшкодування, оскільки ним було здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, а строк пропущено через незалежні від нього причини. Відповідно до звіту №25/19 про оцінку колісного транспортного засобу від 19.04.2019 року, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , ринкова вартість КТЗ та вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, становить (на дату оцінки 15.04.2019 року) - 138518,98 грн. Вказував, що оскільки в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відповідальність несе страховик, то решту повинен сплатити ОСОБА_1 , тому просив стягнути з ОСОБА_1 40518,98 грн. Вказував, що щодо відшкодування витрат на оренду транспортного засобу, то автомобіль з 28.08.2014 року належить йому на праві власності та використовувався ним для здійснення підприємницької діяльності, перевезення автомобільних запчастин, та на момент ДТП був єдиним засобом пересування, який перебував у його користуванні. З моменту ДТП він втратив можливість користуватися та розпоряджатись своїм автомобілем, зокрема, відчужити його на користь інших осіб. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію серія ААВ № 332892 з 21.10.1993 року він зареєстрований як ФОП, з 21.10.1993 р. по 24.12.2021 р. перебував на податковому обліку у статусі ФОП (реєстраційний номер 2342000138) здійснював роздрібну торгівлю деталями та приладдям для автотранспортних засобів (КВЕД 45.32 (основний). Через 2 місяці після ДТП він зміг частково відновити свою підприємницьку діяльність, яка є неможливою без використання автомобіля (фургону). Вказував, що після пошкодження автомобіля у ДТП та неможливості його використовувати за призначенням, він був змушений орендувати вантажний фургон. З цією метою, 20.03.2019 року між ним як ФОП-ом та ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди транспортного засобу (фургону). Загалом з моменту укладання договору ним сплачено кошти у розмірі 168000 гривень за вимушену оренду транспортного засобу, що підтверджується актом наданих послуг та чеками про сплату щомісячних платежів. Лише 21.07.2021 року він зміг знову придбати спеціалізований вантажний фургон Mercedez-benz Sprinter 312 D, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , для використання у своїй підприємницькій діяльності.
Посилаючись на зазначене, позивач просив поновити пропущений з поважних причин строк позовної давності, стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на його користь 98000 гривень на відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, а також стягнути з ОСОБА_1 на його користь 40518,98 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, та 168000 гривень на відшкодування витрат на оренду транспортного засобу, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про відшкодування шкоди задоволено повністю. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на користь ОСОБА_2 98000 (дев`яносто вісім тисяч) гривень на відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 40518 (сорок тисяч п`ятсот вісімнадцять) гривень 98 копійок на відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 168000 (сто шістдесят вісім тисяч) гривень відшкодування витрат на оренду транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 ( п`ять тисяч) гривень на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на користь ОСОБА_2 5000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1532 (одна тисяча п`ятсот тридцять дві) гривні 60 копійок.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1532 (одна тисяча п`ятсот тридцять дві) гривні 60 копійок.
Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позовні вимоги є належно обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами по справі, строк позовної давності позивачем не пропущений, тому позов слід задовольнити повністю.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги 
Не погодившись з рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС" та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу.
Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС" в апеляційній скарзі вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим в частині стягнення із Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" 98 000 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, 5 000 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката та судового збору в розмірі 1532,60 грн.
Зокрема, зазначає, що 21.05.2024 р. АТ «СГ «ТАС» (приватне) отримало від позивача Заяву про страхове відшкодування від 21.05.2024 р. по ДТП, яке мало місце 07.01.2019 р. Стверджує, що позивач пропустив річний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування і в силу п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 р. № 1961-IV не має права на отримання страхового відшкодування. Такої позиції дотримується Верховний суд в постанові від 05.06.2018 р. у справі № 910/7449/17.
Згідно Звіту № 25/19 від 19.04.2019р. ринкова вартість автомобіля позивача в непошкодженому стані становить 138518,98 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 408352,23 грн, а отже автомобіль є фізично знищеним. Згідно п. 30.2., ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004р. № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Виходячи з вищенаведеного, згідно з чинним законодавством страховиком в межах страхової суми з вирахуванням франшизи відшкодовується оцінена шкода, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди з вирахуванням франшизи в разі звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування протягом 1 року з дати ДТП.
Також вважає, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 07.01.2019 р., тому позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Згідно п. 5 ч. 1, ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування)». Позивач не є страхувальником, оскільки з ним не був укладений договір страхування, а отже п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України не може бути застосований. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) 98000,00 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, 5000,00 грн відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката та судового збору в розмірі 1532,60 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» (приватне) в повному обсязі, судові витрати АТ «СГ «ТАС» (приватне), пов`язані з поданням апеляційної скарги, стягнути з позивача.
ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим в частині стягнення з нього: 40518 грн 98 коп. на відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, 168 000 грн відшкодування витрат на оренду транспортного засобу, 5000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката та судового збору в розмірі 1532 грн 60 коп.
Зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував всі обставини справи та зробив необґрунтовані висновки. 
Вказує, що позивач у позовній заяві зазначив, що до Івано-Франківської філії АТ «ТАС» ним були подані всі необхідні документи, в тому числі заява про страхове відшкодування, яку працівники страхової компанії приймати відмовились і повідомили, що лише після притягнення винуватця ДТП до відповідальності, буде виплачено страхове відшкодування, однак при ухваленні рішення судом не взято до уваги те, що вказані твердження позивача не доведені жодними доказами, які б підтверджували його звернення до страховика, у встановлений законом строк.
Саме страховик є основним боржником у межах страхового ліміту, а відповідальність винуватця ДТП має субсидіарний характер. Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 р. y справі №147/66/17)
Окрім того, зазначає, що під час розгляду кримінального провадження позивачем заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який задоволено частково, однак вимога про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, не була заявлена цивільним позивачем. Хоча на стадії досудового розслідування у 2019 році, ОСОБА_2 був визнаний потерпілим, у квітні 2019 року проведено огляд транспортного засобу та встановлено пошкодження. Таким чином, за загальним правилом цивільного судочинства позивач мав повне право звернутися з цивільним позовом про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, на стадії досудового та судового розгляду, як до страховика, так і до нього ( ОСОБА_1 ), як винуватця ДТП. 
Вважає, що суд першої інстанції проігнорував ту істотну обставину, що страхове відшкодування не було виплачено не з його вини, а у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до страховика та неналежним захистом позивачем своїх прав.
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги його позицію щодо договору оренди, викладену у відзиві на позовну заяву, яка полягала в тому, що докази, надані позивачем в обґрунтування витрат на оренду, не відповідають вимогам ст. ст. 77-79 ЦПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, не підтверджують факт понесення позивачем витрат на оренду транспортного засобу.
Договір оренди від 20 березня 2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 у простій паперовій формі, не посвідчений нотаріально, тому такий є нікчемним, не породжує обов`язків для нього як відповідача щодо компенсації оплати вартості позивачем за оренду автомобіля. Згідно з п. 4 «Вартість орендної плати та порядок проведення розрахунків»: п.4.1. Орендна плата встановлюється у розмірі 6000 грн за кожен місяць строку користування орендованим автомобілем; п.4.2. Орендна плата виплачується готівкою або за заявою Орендодавця в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок останнього в установі банку не пізніше 20 числа кожного місяця. Що стосується доданих до матеріалів справи товарних чеків про сплату позивачем орендної плати, судом першої інстанції не взято до уваги його ( ОСОБА_1 ) позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, у рішенні суду, що оскаржується, відсутня правова оцінка як договору оренди транспортного засобу, так і товарних чеків, які нібито підтверджують оплату за орендований автомобіль. Згідно з доданими товарними чеками орендна плата здійснювалася регулярними готівковими коштами. Проте в силу того, що місце реєстрації сторін договору оренди фактично знаходиться у різних регіонах України, що унеможливлює звичайний та регулярний обмін готівковими коштами без належного документального підтвердження, у такому випадку суд повинен був перевірити реальність передачі готівкових коштів, з`ясувати місце та спосіб проведення розрахунків та оцінити відповідність таких дій звичайним умовам господарського обігу, а також надати правову оцінку таким доказам. 
Що стосується строку дії договору оренди, скаржник зазначає, що відповідно до п. 8 Договору такий вступає в дію з моменту підписання і є чинним до 31.12.2019 року в частині грошових зобов`язань до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах, якщо жодна із Сторін не пізніше ніж за 5 днів до закінчення строку його дії не заявить про небажання продовжити дію Договору. Однак, в умовах договору не зазначено про кількість таких пролонгацій, тобто Договір може бути пролонгований терміном на 1 рік до 31.12.2020 року. Проте, у матеріалах відсутні докази, які б свідчили про пролонгацію договору оренди транспортного засобу до 20 липня 2021 року. Тобто, у суду не було підстав для стягнення витрат на оренду транспортного засобу у сумі 168000 грн.
Просить відмовити у задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, фінансового стану сторін, критерію необхідності та значимості таких дій у справі.
За наведених підстав ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати у частині вимог до нього та ухвалити нове рішення про відмову у позові в цій частині, стягнути з позивача витрати, понесені в ході розгляду справи, в тому числі на професійну правничу допомогу, орієнтований розрахунок яких складає 14000 грн.
Позиція інших учасників справи
Представник ОСОБА_2 адвокат Рощин В.С. подав відзив на апеляційні скарги, в яких вважає, що викладені апелянтами доводи є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а також стягнути з відповідачів судові витрати на правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи у розмірі 5000 грн.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Гринів В.Я., доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Рощин В.С. не визнали обидві апеляційні скарги.
Представник Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" у судове засідання не прибув, хоча вказане товариство повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 07.01.2019 року о 14:00 год. на ділянці автодороги Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига, між с.Лісна Слобідка та с.Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 (позивачу) зазнав механічних пошкоджень. ДТП сталася з вини ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем Kia CEED, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість, не впорався із керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .
Вироком Коломийського міськрайнного суду від 07 травня 2024 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, та на підстав ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Судом у вироку встановлено, що обвинувачений ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_5 . 
У вироку суду зазначені такі обставини вчинення злочину. 07.01.2019 року о 14:00 год. обвинувачений ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Kia CEED, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рахувся ділянкою автодороги «Н-10» Стрий-Чернівці-Мамалига, між с.Лісна Слобідка та с.Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області, в напрямку до м.Стрий Львівської області. В салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходилась пасажир ОСОБА_5 (дружина обвинуваченого), а на задньому сидінні – пасажир, яким був потерпілий ОСОБА_6 . Проїзна частина дороги була вкрита снігом, під яким асфальтне покриття було слизьким. У той же час в зустрічному напрямку, по своїй смузі рухався вантажний фургон Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням потерпілого ОСОБА_2 . Обвинувачений проявив неуважність, під час вибору безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, внаслідок чого не справився з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення керованого обвинуваченим автомобіля із вантажним фургоном під керуванням потерпілого ОСОБА_2 . Обвинувачений порушив вимоги Правил дорожнього руху (п.1.2., п.1.5, 2.3 та ін.), у результаті чого пасажир автомобіля Kia CEED ОСОБА_5 померла від масивної крововтрати внаслідок закритої травми грудної клітки і живота та інших травм., пасажир автомобіля Kia CEED ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, водій автомобіля Volkswagen Transporter потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю.
Вказаним вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 35982,65 грн відшкодування майнової шкоди (на лікування та реабілітацію), завданої злочином, та 55000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 у іншій частині відмовлено в зв`язку з безпідставністю позовних вимог (т.1 а.с.12-21). 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2024 року залишено без змін (т.1 а.с.23-26). Згідно довідки про набрання судовим рішенням законної сили Ухвала ЄДРСР від 06.08.2024, справа: 346/3961/19, дата набрання законної сили: 06.08.2024 року (т.1 а.с. 22).
Позивачу належить транспортний засіб Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.44).
Шкода, завдана транспортному засобу позивача, а саме Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підтверджується протоколом огляду колісного транспортного засобу 25 від 15.04.2019 року, складеним оцінювачем ОСОБА_3 , де, зокрема, вказано назви деталей та опис пошкодження, а також ремонтною калькуляцією де вказано вартість робіт (т.1 а.с. 35-44). 
Відповідно до звіту №25/19 про оцінку колісного транспортного засобу від 19.04.2019 р., здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , ринкова вартість КТЗ та вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП становить (станом на дату оцінки 15.04.2019) 138518,98 грн (т.1 а.с.27-34). 
Відповідно до листа Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" №01906/0124/ТС від 30.05.2024 р. страховою компанією прийнято рішення про відмову виплати страхового відшкодування, у зв`язку з перевищенням строку подачі заяви про страхове відшкодування протягом 1 року (т.1 а.с. 54-55).
Листом МТСБУ №4-03/29173 від 12.07.2024 р. позивачу роз`яснено право на звернення до суду у зв`язку з відмовою Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" від здійснення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т.1 а.с. 56-57). 
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію серія ААВ № 332892 з 21.10.1993 ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (т.1 а.с. 58), з 21.10.1993 р. по 24.12.2021 р. він перебував на податковому обліку у статусі ФОП (реєстраційний номер 2342000138), здійснював роздрібну торгівлю деталями та приладдям для автотранспортних засобів (КВЕД 45.32 (основний) (т.1 а.с. 58-60).
У 2019, 2020 та 2021 роках ОСОБА_2 подавав податкові декларації, зазначивши у них загальну суму доходу за вказані роки відповідно: 470 000 грн, 840 000 грн та 940 000 грн. (т.1 а.с.61-63).
20.03.2019 р. між ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди транспортного засобу (фургону) (т.1 а.с. 65-67). 
З дня укладання договору оренди позивачем сплачено кошти у розмірі 168000 гривень за оренду транспортного засобу, що підтверджується актом наданих послуг та чеками про сплату щомісячних платежів (т.1 а.с.69-80). 
На день ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова Група "ТАС", поліс №АМ/9376248, чинний на момент ДТП, забезпечений транспортний засіб КІА CEED, реєстраційний номер НОМЕР_5 , ліміт відповідальності за шкоду майна 100 000 гривень, франшиза 2000 гривень (т.1 а.с. 105, 140).
Судом апеляційної інстанції витребувано копії страхової справи (т.1 а.с.101-131) та матеріали кримінальної справи №346/3961/19 щодо ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні, із яких встановлено, що страховий акт складено 13.01.2020 року, у якому зазначено, що у страховій виплаті відмовлено через невизнання події страховим випадком. (т.2 а.с.102). ОСОБА_2 звернувся із заявою про страхове відшкодування 28.05.2024 року (а.с.104 т.2). Повідомлення про ДТП надійшло страховій компанії 09.01.2019 року від родича страхувальника ОСОБА_9 та 22.01.2019 року від представника ОСОБА_2 адвоката Аверкової Н.Я. (а.с.106 т.2). АТ «СГ «ТАС» відмовлено у виплаті страхового відшкодування з мотивів перевищення строку подачі заяви про страхове відшкодування ( а.с.117 т.2).
Цивільний позов, який ОСОБА_2 заявляв у кримінальній справі стосувався відшкодування майнової шкоди (на лікування та реабілітацію) та моральної шкоди, завданих злочином і не пов`язаний із предметом спору, заявленим у цій цивільній справі.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд
Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 цієї ж статті ЦК України втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст. 1166 ЦК України)
Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Положеннями ч.6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі пошкодження чи знищення дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху та іншого майна, ніж транспортний засіб, страхова (регламентна) виплата визначається в розмірі матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначеному страховиком (МТСБУ) відповідно до положень законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні чи суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом на замовлення страховика (МТСБУ), а у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 31 цього Закону, - потерпілої особи або за домовленістю між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою. Згідно із ч.1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з: 1) пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи; 2) пошкодженням чи знищенням дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; 3) пошкодженням чи знищенням іншого майна потерпілої особи, крім випадків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 30 цього Закону; 4) проведенням робіт, необхідних для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 5) пошкодженням транспортного засобу внаслідок його використання для доправлення потерпілої особи до закладу охорони здоров`я, у тому числі забрудненням салону такого транспортного засобу; 6) доставкою (транспортуванням), зокрема з використанням спеціального автомобіля-евакуатора, пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з місця дорожньо-транспортної пригоди, якщо такий транспортний засіб не може рухатися самостійно.
Суд вірно стягнув із страховика розмір шкоди за відновлення транспортного засобу в межах ліміту відповідальності 100 000 грн, за мінусом франшизи в сумі 2000 грн, тобто 98000 грн, визначивши, що винуватець ДТП зобов`язаний сплатити решту суми, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, та франшизу.
У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 зазначено, що у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону №540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, ст. 257-259 ЦК України. Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності не пропущений позивачем. 
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про пропущення позивачем річного строку звернення до страховика є безпідставними, оскільки ґрунтуються на формальному тлумаченні підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не врахують актуальну правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах: від 14.12.2021 р. у справі №147/66/17 (Велика Палата), від 20.03.2024 р. у справі №278/44/17 та від 08.10.2025 р. у справі №752/11365/21.
Зокрема, Верховний Суд у постанові від 08.10.2025 р. у справі №752/11365/21 дійшов висновку, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.
З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, судом апеляційної інстанції витребувано із ПрАТ «СГ «ТАС» належним чином засвідчену копію страхової справи (т.1 а.с.102-131), із якої встановлено, що позивач не був бездіяльним, а одразу після ДТП, яке відбулося 07.01.2019 року, він належним чином повідомив страховика АТ «СГ «ТАС» (приватне) про настання страхового випадку, подавши 22.01.2019 року повідомлення про ДТП (т.2 а.с.107). ОСОБА_2 сприяв проведенню огляду транспортного засобу та вже у жовтні 2019 року звернувся з цивільним позовом у межах кримінального провадження, реалізувавши один із передбачених законом способів захисту свого порушеного права. Із пояснень позивача встановлено, що саме страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування ще до ухвалення вироку по справі, фактично створивши перешкоди для реалізації позивачем позасудового способу захисту.
Вирок суду, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, ухвалено 07.05.2024 року, однак він набрав законної сили після перегляду апеляційним судом 06.08.2024 року, із заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 звернувся до страховика 28.05.2024 року, а із позовом у цій справі ОСОБА_2 звернувся 13.09.2024 року, тобто без зволікань. 
Отже, пропущення річного строку звернення до страховика у цій справі не може бути підставою для відмови у позові до страховика.
Доводи апеляційної скарги АТ «СГ «ТАС» (приватне) про неправильний розрахунок вартості страхового відшкодування є безпідставними. Так, відповідно до статті 34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме на страховика покладено обов`язок організувати розслідування страхового випадку та визначити розмір заподіяних збитків, у тому числі шляхом направлення свого представника або експерта до місця знаходження пошкодженого транспортного засобу. Потерпілий не наділений законом повноваженнями чи обов`язком самостійно визначати розмір страхового відшкодування або компенсувати бездіяльність страховика у цій частині. У цій справі страховик реалізував передбачене законом право на проведення огляду транспортного засобу та замовлення оцінки, внаслідок чого було складено Звіт №25/19, яким визначено розмір матеріального збитку у сумі 138 518,98 грн. Водночас, цей звіт не містить відомостей про вартість транспортного засобу у пошкодженому стані (вартість залишків), що є обов`язковим елементом визначення страхового відшкодування у випадку економічної недоцільності ремонту. Таким чином, страховик, розпочавши процедуру визначення збитків, не довів її до завершення та не виконав у повному обсязі покладений на нього законом обов`язок щодо визначення розміру страхового відшкодування, а натомість фактично переклав наслідки власної процесуальної бездіяльності на потерпілу особу. Отже, доводи апеляційної скарги страховика про неправильність визначеного судом розміру страхового відшкодування є юридично неспроможними, оскільки страховик не може посилатися на відсутність чи неповноту розрахунків, які саме він був зобов`язаний здійснити у межах процедури врегулювання страхового випадку.
Що стосується доводів апеляційної скарги АТ «СГ «ТАС» (приватне) про пропущення строку позовної давності, то колегія суддів такі відхиляє, оскільки таким доводам суд першої інстанції дав належну оцінку, дійшовши висновку, що позивач подав позов у цій справі у межах строків позовної давності.
Щодо доводів апелянта ОСОБА_1 про нікчемність договору оренди через відсутність нотаріального посвідчення, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 р. у справі №125/1216/20 дійшла висновку, що якщо договір оренди транспортного засобу укладено між двома ФОП з метою використання орендарем транспортного засобу у своїй підприємницькій діяльності для отримання прибутку, то не можна вважати, що в цих правовідносинах сторона діяла як фізична особа, а отже відсутні підстави для застосування вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України.
У цій справі, що розглядається апеляційним судом, встановлено, що договір оренди укладено між двома фізичними особами-підприємцями ФОП Кісілічаком та ФОП ОСОБА_4 з метою використання транспортного засобу у господарській діяльності. 
Отже, колегія суддів відхиляє твердження апелянта про нікчемність договору оренди транспортного засобу (фургону), оскільки такі є юридично неспроможними та суперечать судовій практиці. 
Доводи апелянта  ОСОБА_1 пронедоведеність витрат на оренду транспортного засобу є необґрунтованими та спрямовані на переоцінку встановлених судом фактичних обставин без наявності для цього правових підстав. 
Так, відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України реальними збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 
У цьому спорі внаслідок ДТП, вчиненого з вини ОСОБА_1 , належний позивачу автомобіль, який використовувався ним у підприємницькій діяльності (перевезення автозапчастин) був пошкоджений настільки, що позивач втратив можливість використовувати його за призначенням. Судом першої інстанції встановлено, що: позивач є зареєстрованим ФОПом, пошкоджений автомобіль був єдиним транспортним засобом, який використовувався у його господарській діяльності, після ДТП виникла об`єктивна необхідність заміни транспортного засобу для продовження діяльності, 20.03.2019 укладено договір оренди фургону, витрати у розмірі 168 000 грн підтверджені договором, актами та платіжними документами. 
Отже, наданими позивачем доказами підтверджено, що витрати на оренду іншого транспортного засобу є прямим наслідком пошкодження автомобіля позивача та перебувають у причинному зв`язку з протиправними діями відповідача ОСОБА_1 . При цьому, твердження апелянта про відсутність необхідності оренди є суб`єктивною оцінкою та не спростовують встановлений судом факт неможливості використання пошкодженого автомобіля.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не підтвердження позивачем факту оплати за договором оренди розмірі 168000 гривень, колегія суддів також відхиляє, оскільки чинне законодавство не забороняє відповідну форму розрахунків між фізичними особами-підприємцями в межах установлених лімітів, а факт здійснення платежів підтверджений письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Отже, враховуючи усе вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач має право на одержання страхового відшкодування від страховика винної особи ОСОБА_1 у розмірі 98000 грн, а останній має сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (138518,98 грн) і страховою виплатою (відшкодуванням) (98000 грн), що складає 40518,98 грн. 
Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що із винної особи ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати позивача на оренду транспортного засобу на період відновлення пошкодженого автомобіля, оскільки такі є реальними збитками, адже позивачем доведено причинний зв`язок між ДТП, вчиненим ОСОБА_1 , та необхідністю такої оренди, а також документально підтверджено їх понесення.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
З огляду на вищевикладене, застосувавши норми матеріального права, які підлягали застосуванню у правовідносинах у цій справі, повно та всебічно встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є належно обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами по справі, а тому підлягають повному задоволенню.
Доводи апеляційних скарг не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в: 
Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        І.О. Максюта
Судді:          О.В. Пнівчук
Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 08 травня 2026 року.