ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 року	справа № 380/6407/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.
В обґрунтування позову зазначив, що 07.01.2026 звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Позивач стверджує про наявність у нього права на нарахування та виплату пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком. На думку позивача, після досягнення пенсійного віку він набув права не на переведення з одного виду пенсії на інший, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із новим обчисленням відповідно до приписів статті 40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням він звернувся вперше. Вважає, що відповідач, надавши на його заяву лише лист інформаційного характеру без прийняття рішення за результатами її розгляду, діяв протиправно. У зв`язку з наведеним звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою судді від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень вказав, що згідно з даними матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 з 03.10.2006 призначено пенсію як особі з інвалідністю ІІІ групи відповідно до Закону № 1058-IV. За даними системи персоніфікованого обліку позивач не працює. Послався на те, що частина третя статті 45 Закону № 1058-IV передбачає, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Застосування показника середньої заробітної плати, визначеного частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV (за три календарні роки, що передують року звернення), при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком можливе лише за умови, що особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Оскільки після призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 набув менш як 24 місяці страхового стажу, підстав для застосування іншого показника середньої заробітної плати, зокрема за 2023-2025 роки, немає. Крім того, за результатами умовного перерахунку у разі переведення на пенсію за віком розмір пенсії заявника зменшується. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 з 03.10.2006 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з матеріалами електронної пенсійної справи та даними системи персоніфікованого обліку позивач не працює.
Пенсію обчислено при загальному страховому стажі 36 років 08 місяців 18 днів, у тому числі страховий стаж 26 років 01 місяць 11 днів та додатковий стаж 10 років 07 місяців 07 днів (період до досягнення позивачем віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV). Коефіцієнт страхового стажу - 0,36667.
07.01.2026 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.
Листом від 22.01.2026 № 3185-980/М-02/8-1300/26 відповідач повідомив позивача про те, що оскільки після призначення пенсії по інвалідності позивач набув менш як 24 місяці страхового стажу, підстав для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із застосуванням іншого показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, зокрема за 2023-2025 роки, немає, а переведення на пенсію за віком за наявних обставин є недоцільним з огляду на зменшення розміру пенсійної виплати.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, позивач звернувся із цим позовом до суду.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно з частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Порядок переведення з одного виду пенсії на інший регламентовано статтею 45 Закону № 1058-IV, частиною третьою якої визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Абзацом другим частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Водночас абзацом третім частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV (у редакції Закону № 2040-IX від 15.02.2022) встановлено, що якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частина третя статті 45 Закону № 1058-IV регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший вид пенсії, передбачений цим Законом. За загальним правилом (абзац другий частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV) при такому переведенні показник середньої заробітної плати залишається незмінним, тобто застосовується той показник, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Застосування актуального показника середньої заробітної плати, визначеного частиною другою статті 40 цього Закону (за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), є винятком із цього правила і можливе лише у випадку, прямо передбаченому абзацом третім частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, - за умови, що особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, та лише під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.
Аналогічний за змістом правовий підхід щодо незмінності показника середньої заробітної плати при переведенні з одного виду пенсії на інший у межах Закону № 1058-IV і допустимості застосування нового показника лише у випадках, прямо передбачених цим Законом, узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, відповідно до якої показник середньої заробітної плати при переведенні з одного виду пенсії, призначеної саме за Законом № 1058-IV, на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої зазначеним нормативно-правовим актом (постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 804/9874/14, від 13 червня 2019 року у справі № 265/84/16-а, від 06 листопада 2019 року у справі № 438/1237/16-а, від 29 липня 2020 року у справі № 264/7044/16-а, від 18 листопада 2020 року у справі № 522/1916/17, від 21 жовтня 2021 року у справі № 2-а-2430/11).
Суд враховує, що правові висновки Верховного Суду про застосування актуального показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення (постанова Верховного Суду України від 29.11.2016 у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15), постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 577/2576/17, постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 742/3788/17, від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та інші), сформовані стосовно відмінних правовідносин - переведення на пенсію за віком за Законом № 1058-IV особи, якій попередньо було призначено пенсію за іншим законом (зокрема, за Законом № 1788-XII, Законом № 3723-XII), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. У таких випадках Верховний Суд кваліфікує перехід на пенсію за віком за Законом № 1058-IV як первинне (вперше) призначення пенсії в межах солідарної системи, а не як переведення з одного виду пенсії на інший у межах Закону № 1058-IV, з огляду на що показник середньої заробітної плати визначається заново. Наведені правові висновки до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки за обставинами цієї справи попередній вид пенсії (пенсія по інвалідності) було призначено позивачу саме за Законом № 1058-IV, а тому має місце переведення з одного виду пенсії на інший у межах одного закону, що охоплюється регулюванням частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV.
Судом встановлено, що пенсію по інвалідності призначено позивачу з 03.10.2006 саме на підставі Закону № 1058-IV. Отже, переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком є переведенням з одного виду пенсії на інший у межах Закону № 1058-IV, на яке поширюється правило абзацу другого частини третьої статті 45 цього Закону про незмінність показника середньої заробітної плати.
Застосування показника середньої заробітної плати, визначеного частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV (за 2023-2025 роки), за обставинами цієї справи було б можливим виключно за умови дотримання вимог абзацу третього частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, а саме набуття позивачем після призначення пенсії по інвалідності не менш як 24 місяців страхового стажу. Втім, матеріалами справи, зокрема індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 та розрахунком страхового стажу, підтверджується, що позивач не працює, а після призначення пенсії по інвалідності (03.10.2006) набув менш як 24 місяці страхового стажу. Зазначені обставини позивачем не спростовані та належними і допустимими доказами не заперечені.
За таких обставин передбачена абзацом третім частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV умова для застосування під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком середньої заробітної плати (доходу), визначеної частиною другою статті 40 цього Закону, позивачем не дотримана. Відтак у відповідача були відсутні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення (за 2023-2025 роки).
Доводи позивача про те, що за призначенням пенсії за віком він звернувся вперше, а тому має місце нове призначення пенсії, а не переведення, суд відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права. Та обставина, що позивач раніше не отримував пенсію за віком, не змінює правової природи спірних правовідносин: попередній вид пенсії (пенсія по інвалідності) призначено за Законом № 1058-IV, а тому перехід на інший вид пенсії, передбачений цим самим Законом, є саме переведенням з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, а не первинним призначенням пенсії в межах солідарної системи. Саме для випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком законодавець у абзаці третьому частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV передбачив спеціальне правило про застосування актуального показника середньої заробітної плати, обумовивши його дотриманням вимоги про набуття не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення пенсії, чого в цій справі не встановлено.
Стосовно доводів позивача про протиправність дій відповідача з огляду на ненадання рішення за результатами розгляду заяви та надання лише листа інформаційного характеру суд зазначає таке. Зі змісту листа відповідача від 22.01.2026 № 3185-980/М-02/8-1300/26 убачається, що за результатами розгляду заяви позивача від 07.01.2026 відповідач по суті розглянув порушене питання, навів обчислення розміру пенсії за віком, що міг би бути призначений позивачу, та повідомив про відсутність правових підстав для переведення на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2023-2025 роки. Таким чином, заяву позивача фактично розглянуто по суті, а позивача поінформовано про результати її розгляду та підстави відмови. З урахуванням того, що за наведених вище мотивів вимоги позивача по суті спору є необґрунтованими, відповідні процедурні доводи не можуть бути самостійною підставою для задоволення позову та зобов`язання відповідача вчинити дії, право на які у позивача відсутнє.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що дії відповідача вчинено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1058-IV, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
В силу приписів ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя   Желік О.М.