П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1232/26	

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
при секретарі судового засідання Худика С.А., 
за участі представника апелянта Барабан В.В.,
представника позивача – адвоката Коренко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення; поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И Л А :
06 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 27.10.2025 № 252 «Про заходи дисциплінарного впливу», відповідно до якого вирішено застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільненні зі служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 31.01.2026 № 66 о/с «По особовому складу», яким його згідно із п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);
- поновити його на посаді інспектора взводу № 1 батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») з 31.01.2026 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він проходив службу в Національній поліції України з 22 березня 2021 року на посаді інспектора взводу №1 батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 »). З жовтня 2025 року, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивач зазначив, що не мав можливості повноцінно виконувати службові обов`язки, у зв`язку із чим 01.12.2025 і 29.12.2025 подавав рапорти про звільнення з посади за власним бажанням. Однак, 27.01.2026 він отримав рекомендованим листом від відповідача відмову у задоволенні його рапортів у зв`язку з наявним наказом відповідача від 27.10.2025 № 252 «Про заходи дисциплінарного впливу», відповідно до якого до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби. Крім того, 05.02.2026 позивач отримав наказ відповідача від 31.01.2026 № 66 о/с «По особовому складу» про його звільнення зі служби в поліції згідно із п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». 
Позивач наголосив, що зазначені накази є протиправними, оскільки про проведення службового розслідування його не повідомляли, чим позбавили права на захист. Крім того, позивач зазначив, що відповідач проігнорував і залишив без розгляду його рапорти від 01.12.2025 і від 29.12.2025 про звільнення за власним бажанням та застосував до нього найсуворіший вид дисциплінарного стягнення з порушенням вимог статті 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що 11.09.2025 у м. Одеса позивач у період проходження служби в поліції вчинив протиправні дії стосовно іншої особи, які набули суспільного резонансу. До дня скоєння ним дисциплінарного проступку і прийняття 27.10.2025 наказу № 252, позивач не перебував на лікарняному. Позивач подав рапорт про звільнення за власним бажанням у момент, коли відносно нього вже було прийнято наказ № 252, який став підставою для звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнято із використанням, зокрема, відомостей, наявних у матеріалах службового розслідування, та ґрунтуються на самостійних правових підставах. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано:
- наказ Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.10.2025 № 252 «Про застосування дисциплінарного стягнення»;
- наказ Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 31.01.2026 № 66 о/с «По особовому складу».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 01.02.2026.
Стягнуто з Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2026 по 04.05.2026 в розмірі 33809 (Тридцять три тисячі вісімсот дев`ять) гривень 22 копійки.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частинах:
поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 01.02.2026;
стягнення з Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11269 (Одинадцять тисяч двісті шістдесят дев`ять) гривень 74 копійки.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, надання невірної правової оцінки обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що у порядку частини 4 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у позивача не було обставин, що пом`якшують його відповідальність, а отже, відповідачем правильно кваліфіковано відсутність обставин, які б пом`якшували відповідальність позивача.
Апелянт акцентував увагу на тому, що працівник поліції у першу чергу має захищати цивільне населення від протиправних посягань, а не гамселити людей у центрі міста Одеси ногами по голові, коли цивільна особа, навіть, не чинить опір, у той час, як позивача намагались утримувати від протиправних дій троє інших людей. Суд першої інстанції проігнорував той факт, що дисциплінарним проступком позивача підірвано авторитет органу Національної поліції України в цілому.
Крім того, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, апелянт зазначив, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу у поліції з 2021 року.
З березня 2025 року позивач обіймав посаду інспектора взводу № 1 батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Діючих дисциплінарних стягнень він не має.
У періоди 06.10.2025 по 10.10.2025, з 10.10.2025 по 15.10.2025, з 16.10.2025 по 17.10.2025, з 22.10.2025 по 28.10.2025, з 07.11.2025 по 24.11.2025, з 01.12.2025 по 06.12.2025, з 22.12.2025 по 30.01.2026 позивач перебував на лікуванні, що підтверджується відповідно інформаційними довідками з електронної системи охорони здоров`я Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Одеської міської ради, від 06.10.2025 № 1111-5С82-99КМ-ВА8С, від 10.10.2025 № 112-Х956-КВ3Е-43ВХ і від 17.10.2025 № 1111-4СМ4-662Н-Т7ТЕ, витягом з медичної картки стаціонарного хворого Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради від 28.10.2025 № 13871, випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» від 24.11.2025 № 25/3318, інформаційною довідкою з електронної системи охорони здоров`я Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Одеської міської ради, від 01.12.2025 № 111-93С4-А282-М2Т9, довідкою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» від 22.12.2025 № 6083.
Згідно з листом ДПОП ОШБ «Лють» від 16.02.2026 № 5216-2026 і даних з порталу електронних послуг Пенсійного фонду України позивач перебував на лікарняному у періоди з 29.10.2025 по 03.11.2025, з 05.11.2025 по 21.11.2025, з 25.11.2025 по 06.12.2025, з 08.12.2025 по 20.12.2025, з 22.12.2025 по 30.01.2026.
12 вересня 2025 року т.в.о. начальника відділу моніторингу УПОП № 2 ДПОП «ОШБ «Лють» подав на ім`я начальника управління – командира полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк «Цунамі») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » доповідну записку № 25419-2025 з проханням призначити службове розслідування щодо факту можливих протиправних дій позивача щодо нанесення ударів руками та ногами по різним частинам тіла невідомої особи, відеозапис яких було розміщено 11.09.2025 о 23:59 в інтернет-мережі у телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням https://t.me/xydessa_live/35468.
Наказами відповідача від 12.09.2025 № 397 «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії» та від 26.09.2025 № 430 «Про продовження строку проведення службового розслідування» призначено службове розслідування у формі письмового провадження, строк проведення службового розслідування продовжено до 11.10.2025.
12 вересня 2025 року у межах службового розслідування позивач надав пояснення щодо обставин, які послужили підставою для призначення службового розслідування.
10 жовтня 2025 року дисциплінарною комісією складено висновок службового розслідування, який затверджено 10.10.2025 т.в.о. начальника управління – командира полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідно до якого, відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, слід вважати такими, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і за вчинення дисциплінарного проступку слід застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом від 27.10.2025 № 252 «Про застосування дисциплінарного стягнення» за вчинення дисциплінарного проступку вирішено застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, який позивач згідно з поштовим відправленням № R067082983403 та відомостями із вебсайту установи поштового зв`язку отримав 27.01.2026 року.
01 грудня 2025 року позивач подав відповідачу рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням у зв`язку з погіршенням здоров`я з 01.12.2025.
Листом від 12.12.2025 року № 18011-2025 відповідач повідомив позивача, що оскільки його рапорт від 01.12.2025 про звільнення зі служби в поліції з 01.12.2025 надійшов 09.12.2025, то він залишається без реалізації.
23 грудня 2025 року позивач повторно подав рапорт про своє звільнення зі служби в поліції з 18.01.2026, у задоволенні якого відповідач йому відмовив у зв`язку з відсутністю домовленості між ним і відповідачем про скорочення загального тримісячного строку звільнення за власним бажанням, про що позивач був повідомлений листом відповідача від 16.01.2026 № 742-2026.
Наказом відповідача від 31.01.2026 року № 66 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Вважаючи протиправними накази ГУ НП в Миколаївській області № 252 та № 66 о/с, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є учасником бойових дій та при виконанні своїх посадових обов`язків міг зазнавати велике психо-емоційне навантаження з відповідними негативними наслідками. Зазначені факти дисциплінарною комісією не досліджувались. Тому висновки дисциплінарної комісії про відсутність інших обставин, які пом`якшують відповідальність позивача, є необґрунтованими. Суд дійшов висновку, що відповідач застосував до позивача найсуворіший вид дисциплінарної відповідності звільнення із служби в поліції не врахувавши обставини, які пом`якшують відповідальність позивача, а саме: усвідомлення та визнання ним своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; негативний вплив виконання позивачем службових обов`язків на його психо-емоційний стан.
Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Закон України «Про Національну поліцію» від 02.11.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
За приписами частини першої статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Частинами першою та другою статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Приписами частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до ч.3 цієї статті, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Згідно частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
За приписами статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування – це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі – повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно з частин 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, службове розслідування відносно позивача призначено, проведено і його результати оформленні ГУ НП в Миколаївській області з дотриманням вищезазначених приписів чинного законодавства.
За обставинами справи, дисциплінарною комісією встановлено, що 11.09.2025 о 23:59 у Інтернет-мережі на Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 розміщено публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». На відеозаписі зафіксовано протиправні дії ОСОБА_1 проти невідомої особи чоловічої статі. При цьому, сторонні особи намагаються припинити протиправні дії ОСОБА_1 , однак поліцейський не реагує на них та продовжує наносити удари руками та ногами по різним частинам тіла невідомої особи.
У письмових поясненнях від 12.09.2025, наданих позивачем в межах службового розслідування, позивач не заперечував факт присутності на зазначеному відеозаписі, однак повідомив, що він завдав удари іншій особі в стані афекту, що було обумовлено агресивною поведінкою потерпілого, який словесно погрожував йому фізичною розправою, висловлюючись на його адресу нецензурною лексикою. Крім того, в межах опитування підчас службового розслідування, позивач повідомляв, що зазначений чоловік нецензурно висловлювався також на адресу дівчат, які були з ним у компанії.
В ході службового розслідування встановлено, що зафіксована у публікації подія набула суспільного резонансу та негативно вплинула на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, рівня довіри населення до правоохоронних органів, оскільки була висвітлена в засобах масової інформації.
Таким чином, дисциплінарною комісією встановлено, що дії капітана поліції ОСОБА_1 у порушення вимог пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, призвели до негативних наслідків, що підривають авторитет Національної поліції України в суспільстві.
Отже, в діях інспектора взводу № 1 батальйону № 3 полку УПОП № 2 ДИОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітана поліції ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог пунктів 1, 2, 3 та 4 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 2-4, 6, 7, 11 та 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, пункту 6 розділу 11 Порядок ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, пунктів 2, 3 та 4 розділу II Пам`ятки про зобов`язання поліцейського Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо дотримання службової дисципліни, затвердженої наказом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 22 листопада 2024 року № 1335 «Про додаткові заходи щодо зміцнення службової дисципліни», підпунктів 1-12, 14, 16 та 19 пункту 3 розділу II Посадової інструкції інспектора взводу № 1 батальйону № 3 полку УПОП № 2 ДПОП «ОШБ «Лють», що виразилися в особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, прояві 11.09.2025 нестриманості та недоброзичливості у громадському місці стосовно іншої особи, вчиненні фізичного насильства стосовно останнього із використанням ненормативної лексики, неповідомленні одразу на скорочений номер екстреного виклику поліції « 102» про вказану подію, ненаданні допомоги зазначеному громадянину, та вчиненні дій, які перешкоджали іншим поліцейським виконувати їх обов`язки та підривали авторитет Національної поліції України, не сприянні керівникові в дотриманні службової дисципліни, а також не інформуванні його про вчинені порушення.
Пунктом 3 висновку службового розслідування комісія вважала за можливе застосувати до інспектора взводу № 1 батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що дисциплінарний проступок – це протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно пункту 3 розділу ІІ Посадової інструкції поліцейського взводу № 1 полку УПОП № 2 ДПОП «ОШБ «Лють», поліцейський зобов`язаний, серед іншого, знати та неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції; запобігати вчиненню правопорушень; забезпечувати дотримання дисципліни та морально-психологічного стану особового складу, його високу психологічну стійкість і готовність до виконання поставлених завдань; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу, та запобігати вчиненню правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати керівництво про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; постійно працювати над підвищенням свого освітнього та професійного рівнів, бути дисциплінованим, чітко виконувати доручення керівництва, виявляти ініціативу та мотивувати себе на виконання поставлених завдань. 
Відповідно до розділу ІІ Пам`ятки про зобов`язання поліцейського Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо дотримання службової дисципліни, затвердженої наказом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 22 листопада 2024 року № 1335 «Про додаткові заходи щодо зміцнення службової дисципліни», поліцейський зобов`язаний, серед іншого, дотримуватися службової дисципліни у робочий (службовий) та в неробочий час; за будь-яких обставин і стосовно будь-якої особи як у робочий (службовий), так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики, уникати вживання нецензурної лексики, бути тактовним та доброзичливим, висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі надавати можливість висловити власну думку. Неприпустимими є прояви зверхності, зневажливого ставлення до колег та громадян; у разі настання надзвичайної події за участі поліцейського чи її скоєння ним невідкладно поінформувати про це безпосереднього керівника та надати наявні відомості, матеріали, відеозаписи тощо за фактом правопорушення, сприяти встановленню об`єктивних обставин подій.
За приписами абзацу 2 пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки, затвердженого наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. 
Згідно з пунктом 3 розділу IV Правил, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
Приписами частин 1, 2 статті 22 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.
Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до відповідальності за порушення службової дисципліни, що виразилися в особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, прояві нестриманості та недоброзичливості у громадському місці стосовно, вчиненні фізичного насильства стосовно останнього із використанням ненормативної лексики, неповідомленні одразу на скорочений номер екстреного виклику поліції « 102» про вказану подію, ненаданні допомоги зазначеному громадянину, та вчиненні дій, які перешкоджали іншим поліцейським виконувати їх обов`язки та підривали авторитет Національної поліції України, не сприянні керівникові в дотриманні службової дисципліни, а також не інформуванні його про вчинені порушення.
Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в рамках проведення службового розслідування. 
Щодо обрання виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, судова колегія зазначає наступне.
Правову оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень в питанні притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності суди мають надавати виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану роботодавцем юридичну 
оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок на предмет їхньої достатності/недостатності.
Повноваження стосовно оцінки обставин, встановлених службовим розслідуванням, надання оцінки критеріям, які враховуються при обранні виду стягнення, тяжкості проступку та заподіяній шкоді, ставленню порушника до службових обов`язків, визнанню особою своєї вини в ході службового розслідування, рівень її кваліфікації тощо, є виключними дискреційними повноваженнями відповідної посадової особи, оскільки результатом реалізації таких повноважень є обрання одного з можливих видів дисциплінарних стягнень.
Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленими частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (діючого на момент ухвалення рішення судами попередніх інстанцій) критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що застосування дисциплінарного стягнення, у том числі, звільнення з посади, здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічний правовий висновок неодноразово висловлено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 25 червня 2018 року у справі №810/1972/17, у постанові від 11 квітня 2024 року по справі № 420/9545/22.
Додатково судова колегія наголошує, що дискреція це не є обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.
Разом з тим, дисциплінарним проступком визнається протиправне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність), тобто невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків при здійсненні повноважень, передбачених Конституцією України та Законами України, статутом, наказами керівника (установи) та іншими організаційно-розпорядчими документами, а також вчинок, що суперечить вимогам Правил етичної поведінки поліцейських.
Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків.
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 160/9275/18.
За обставинами справи, позивач не заперечує факту вчинення дисциплінарного проступку, водночас не вважає такі дії підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення через не співмірність виду дисциплінарного стягнення та не врахування обставин, які пом`якшують його вину.
Судова колегія вважає такі доводи позивача помилковими, оскільки вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 03 травня 2019 року у справі № 810/2073/16, від 07 березня 2024 року у справі № 420/3952/20.
Аналіз встановлених обставин справи дає підстави вважати, що зазначена подія стала наслідком низьких ділових та моральних якостей, недотриманні позивачем вимог вказаних норм Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту, Пам`ятки про зобов`язання поліцейського Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також ігнорування Закону № 580-VIII, зокрема Присяги поліцейського. Такий вчинок компрометує позивача, як поліцейського і дискредитує поліцію в цілому.
Посилання суду першої інстанції на обставини, що позивач вчинив дії щодо побиття незнайомої людини через можливе велике психо-емоційне навантаження, судова колегія вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки в матеріалах відсутні будь-які докази, які свідчать про порушення психоемоційного стану позивача.
Щодо не задоволення відповідачем поданих ОСОБА_1 рапортів на звільнення за власним бажанням, колегія суддів зазначає, що такі подані позивачем 01.12.2025 року та 23.12.2025 року, тобто після винесення відповідачем наказу про порушення позивачем службової дисципліни та необхідності застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби 27.10.2025 № 252, 
Отже, відповідачем правомірно відмовлено у задоволенні рапортів на звільнення позивача за власним бажанням, оскільки відносно позивача вже був винесений наказ «Про реалізацію дисциплінарного стягнення», що є підставою для звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України, апеляційна скарга Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 10 лютого 2026 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія 
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року – скасувати з прийняттям постанови про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.
Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 30 червня 2026 року.

Головуючий: Н.В. Вербицька
Суддя: О.В. Джабурія Суддя: К.В. Кравченко